tafeln Berlin 1837" 69—110. lapjain) 70-ik 

 oldalán megemlékezik. 



Schnell tudósítása és FöLDvÁRY-nak művészi 

 kézből eredő képe, mely a magyar nemest 

 csillogó nemzeti díszben, oldalán kurucz kard- 

 dal ábrázolja és sajátságos ellentétben áll 

 avval, a mit rövid életének — (szül. 1802., 

 megh. 1837. — története mond, mindez 

 együttvéve charakteristikus adat a magyar 

 kultúrtörténetéhez. 



Földvárt Miklós belső, nemes hajlandóság- 

 ból bámulója volt a természetnek ; Petényi 

 Salamon által különösen az ornithologiára buz- 

 dítva, madárgyujteményt szerzett össze — 

 főként Pest vármegye területéről — ; minden 

 természetvizsgálónak bőkezű Maecenása és 

 oltalmazója volt, így NAUMANN-nak is, a kit 

 vendégszeretettel karolt fel és vezetett. 



Gyűjteménye halála után István magyar 

 királyi herczeg és osztrák főherczegnek, a 

 későbbi magyar palatínusnak közvetítésével 

 a Magyar Nemzeti Múzeumba került, mint 

 első gyarapítás. 



Hogy a kulturális téren a XIX. század 

 első felében fakadásnak indult rügy miért 

 nem érte el teljes virágzását, annak szomorú 

 története van, a mely nem illik az V. nemzet- 

 közi ornithologiai Congressus ünnepi hangu- 

 latába, a melyet ezért a mai napra mellő- 

 zök is. 



Most pedig következik : 



I. A „Hasznos mulatságok" kevéssé kiseb- 

 bített fakszimiléje, Schnell tudósításával. 



II. Annak német fordítása. 



UI. A NADMANN-féle nagy békászó sas képé- 

 nek reproductiója. 



IV. FöLDvÁRY Miklós arczképe. 

 Budapest, 1910 május havában. 



Hermán Ottó. 



tafeln. Berlin 1837." 69—100.) auf S. 70 

 gedenkt. 



ScHNELLs Bericht und v. Földvárys von 

 Künstlerhand stammendes Bildnis, welches 

 den ungarischen Edelmann in glänzender 

 nationaler Gala, mit dem Kuruzensäbel an 

 der Seite darstellt und seltsam mit dem 

 kontrastiert, was uns die Geschichte seines 

 kurzen Lebens — geb. 1802, gest. 1837 — 

 von ihm erzählt, dies alles zusammen liefert 

 einen charakteristischen Beitrag zur Kultur- 

 geschichte des ungarischen Stammes. 



Nikolaus von Földváry war aus innerer, 

 edler Neigung ein Bewunderer der Natur, 

 durch Salomon von Petényi besonders für die 

 Ornithologie begeistt^rt, legte er eine Samm- 

 lung der Vögel, besonders des Pester Komi- 

 tates an und war Mäcen und Beschützer 

 eines jeden Naturforschers, so auch Naumanns, 

 den er gastfreundlich aufnahm und führte. 



Die Sammlung, die er anlegte, gelangte 

 nach seinem Tode durch Vermittlung des 

 kön. ungarischen Prinzen und österreichischen 

 Erzherzogs Stephan, des späteren Palatínus 

 von Ungarn, an das ungarische National- 

 Museum, als erste Bereicherung desselben. 



Warum der schöne Anlauf auf kulturellem 

 Gebiet in der ersten Hälfte des XIX. Jahr- 

 hunderts nicht zur Blüte führte, das ist eine 

 traurige Geschichte, welche nicht in die Fest- 

 sfimmung des V. internationalen Ornithologen- 

 Kongresses passt, die also heute auf sich 

 beruhen möge. 



Es folgt nun : 



I. Das wenig verkleinerte Faksimile der 

 ungarischen Zeitschrift mit der Schilderung 



ScHNELLS. 



II. Die deutsche Übersetzung derselben. 



III. Die Reproduktion des grossen Schrei- 

 adlers von Naumanns Hand. 



IV. Das Porträt Nikolaus von Földvárys. 

 Budapest, im Mai 1910. 



Otto Herman. 



