136 



niadárt'ajokiit a légszivattyú burája alá he- 

 lyezett s itt fokozatosan ritkította a levegőt. 

 A kísérlet egyrészt azt eredményezte, hogy 

 az ellenálló képesség nemcsak fajok, hanem 

 egyedek szerint is nagyon változó, másrészt 

 pedig azt bizonyította, hogy a madarak 

 tényleg igen nagy magasságokba emelked- 

 hetnek, mig elérik azt a határt, a hol a fizikai 

 rosszullét kezdődik így pl. annál a verébnél, 

 a mely a legkevesebb ellenállást tudta ki- 

 fejteni, a rosszullét csak olyan légritkulásnál 

 állott be, a mely 5000 méteres magasságnak 

 felel meg. Ez akkora magasság, a melybe a 

 verebek saját jószántukból egész bizonyosan 

 sohase emelkednek föl. 



Ezek ellen a kísérletek ellen esetleg azt a 

 kifogást lehetne emelni, hogy nem lett figye- 

 lembe véve az az alacsony hőmérséklet, a 

 mely ilyen nagy magasságokban uralkodni 

 szokott, minek következtében ellenőrzésként 

 fölemlítem még azokat a kísérleteket,^ a me- 

 lyeket Glaisher és CoxwELL magán a léghajón 

 végeztek. Ezek szerint egy 6600 méter ma- 

 gasságban szabadon bocsátott galamb erőteljes 

 szárnycsapásokkal tovább repült, s az a posta- 

 galamb is, a melyet 11500 méter magasságig 

 vittek magukkal, rövid ideig tartott ájulás 

 után szintén egészségesen haza szállt. 



Azokról a magasságokról, a melyekbe a 

 madarak a saját jószántukból szoktak föl- 

 emelkedni, a legpontosabb adatokat a lég- 

 hajósok megfigyeléseiből ismerjük ; ezekről 

 LucANus F.''' közleménye nyújt tájékoztatást. 

 A léghajósok tapasztalatai szerint a legnagyobb 

 magasság, a melyben madárral találkoztak, 

 3000 méter. Általánosan 1000 méter relatív 

 magasságon belül történik a vonulás és a leg- 

 több madár a 400 méteren alul levő régiók- 

 ban található. 



Eddigelé azonban csak igen kevés ilyen 

 pontos adatunk van, s kevés a remény, hogy 

 ezen az úton elegendő adatot nyerjünk, mivel 

 a madarak legnagyobb része valószínűleg 

 már messziről kitér a léghajóknak. Egy 

 Schönebergben lakó madárbarátnő tapaszta- 

 latai szerint ■' mindig óriási rémüldözésbe 



' Gätkk : Die Vogelwarte Helgoland. Biaunschweig 

 1900, p. 63 nyomán idézve. 



' Die Höhe des Vogelzuge.s auf Grund aeronauti- 

 scher Beobachtungen. Journ. f. Ornith. 19Ü2, p. 1 etc. 



" Zeitschrift f. Ornith. und prakt. Geflügelzucht. 

 XXIII. Stettin 1899, p. 3. 



estek fogságban tartott madarai, valahányszor 

 az ott állomásozó héghajósosztálynak egyik 

 léggömbje megjelent a látóhatáron. 



Tény dolog az, hogy a léghajósok csak 

 igen kevés esetben szerezhetnek tapasztala- 

 tokat arról, hogy ronuláson levő madarak 

 milyen magasságokba szoktak emelkedni, 

 tehát nem is adhatnak teljes képet a vonulási 

 magasságokról, s ezért főként csak arravalók, 

 hogy ellenőrizzék azokat a közelítő értékeket, 

 a melyek becslés vagy számítás alapján 

 adódnak a közvetlen megfigyelésekből. 



Legczélszeritbbnek tartom ezeket a viszo- 

 nyokat Gatké nek' sokszorosan és igen hevesen 

 megtámadott^ becslésen alapuló magassági 

 adatai nyomán ismertetni. Ezek a becslések 

 röviden összefoglalva a következők: pacsirták, 

 vetési varjak és pólirtjjok oly magasságokban 

 vonulnak, a melyekben láthatatlanok és csak 

 hívó hangjuk hallatszik le a földre ; karvalyuk 

 és erdei pintyek finom porként lebegnek az 

 égboltozaton, vonuló rigók és erdei szalonkák 

 rakétaszerű zúgással vágódnak le oly magas- 

 ságokból, a melyekben láthatatlanok voltak ; 

 egerésző ölyvek folytonos csavarvonalakban 

 oly magasságokba emelkednek, hogy eltűnnek 

 szem elől, míg yólyák és darvak 4700 - 6300 

 méter magasságban vonulnak tova. Ezenkívül 

 még HuMBOLDT-nak a kondorkeselyâre vonat- 

 kozó megfigyelését tárgyalja Gatke igen be- 

 hatóan. Humboldt úgy látta ezt a madarat, 

 hogy apró pontként lebegett fölötte a ze- 

 nitben, a mikor ő maga is 4300 méter ma- 

 gasságban volt. Gatkií ezt a magasságot 

 legalább is 12.600 méterre becsülte. 



Ezekkel a sokszorosan megtámadott becs- 

 lésekkel kapcsolatosan föl kell említeni, hogy 

 Gatke nem az egyedüli kutató, a ki ilyen nagy 

 magasságokat figyelt meg. 



Herman 0.'' pl- barátk esel y ükről endékezik 

 meg, a melyek behúzott szárnyakkal mint 

 meteorok zuhantak le oly magasságokból, a 

 melyekben azelőtt láthatatlanok voltak. A fehér 

 yőlyák vonulási módja közismert; magam is 

 gyakran figyelhettem meg az érkezésüket. 

 Lassanként, mint apró pontok kezdtek föl- 



' Die Vogelwarte Helgoland. Braunschweig 1900, 

 p. 45—65. 



- Különösen Helm F. Journ. f. Ornith. 1900, p 435 

 és 1901, p. 289, valamint Luganos F. is (1. e). 



' A madár pillantásáról. Aquila XI. 1904, p. 360. 



