141 



Közismert sebesség-mcgliatározási módsze- 

 rére itt nem térek ki, csak annyit említek, 

 liogy a szürke varjúra nézve 56, a kékbegyre 

 93 és a virginiai lilére 109 ni/sec. sebességet 

 állapít meg. TmENEMANN-tóP eredő, teljesen 

 megbízható mérések a szürke varjúra nézve 

 15 m/sec. sebességet eredményeztek, tehát 

 alig negyedszerét annak, a melyet Gätke az 

 ő föltevése alapján szánn'tott. Ebből első sor- 

 ban is az következik, hogy Gätke föltevése. 

 a melyre a sebesség megállapítását alapította, 

 nem felelt meg a valóságnak, a miről egyéb- 

 ként majd annak idején a jelölési kísérletek 

 is tannságot tesznek. Többi sebességadatát 

 kísérleti úton egyelőre nem lehet megdönteni, 

 de egyáltalában nem valószínű, hogy a köz- 

 vetlen mérések valaha is igazolják azokat. 



Az említetteken kívül ezidőszerint nincs 

 több biztos sebességmérésünk. Tényleg nem 

 is könnyű dolog megbízható méréseket esz- 

 közölni. Dr. Thienemann J. módszere csak 

 Rossittenben, illetőleg csak oly területen és 

 oly madárfajokra nézve alkalmazható, a hol 

 az átvonulás mindig egy bizonyos pontfin és 

 irányban történik. 



Elméletileg rendkívül egyszerű volna az a 

 módszer, a melyet a magasság meghatározá- 

 sánál említettem. Először meg kell állapítani 

 a magasságot, azután pedig azt az időközt, 

 melyen belül a nuidár végigrepüli a niérö- 

 vesszőnek bizonyos meghatározott darabját, 

 esetleg, a míg láthatatlanná viilik. Ezeknek 

 az adatoknak az alapján könnyű dolog kiszá- 

 mítani a sebességet. Ezeket az adatokat azon- 

 ban a legtöbb esetben nem lehet pontosan 

 meghatározni, s rengeteg gyakorlatra volna 

 szükség, míg valamennyire megbízható közelítő 

 értékeket nyerhetne az észlelő. 



Végül fölemlítem még a csillagászoktól 

 eredő, alkalmilag végzett sebességméréseket. 

 Ezek is csak nagy határokon belül ingadozó 

 közelítő értékeket adnak, nem is szólva arról, 

 hogy a legtöbb esetben a madárfaj meghatá- 

 rozása is bizonytalan. 



A vonulás sebességére vonatkozó vizsgála- 

 tokról végeredményben annyit lehet kimon- 

 dani, hogy ezidőszerint még igen kevés a 

 megbízható adatok száma, s hogy egyelőre 

 nem is remélhető azok nagyobbmértékü sza- 



' VI. Jahresbericht d. Vogelwarte lìossitten. Jmirii. 

 f. Ornith. LV. 1907, p. r,-tr>. 



porudása addig, a míg arravaló meghatározási 

 módszerünk nem lesz. Egyelőre átlagos és 

 közelítő értékekkel kell beérnünk. 



Ez a hiány különben nem olyan érzékeny, 

 mint a milyennek első tekintetre látszik. A 

 vonulási sebesség kérdése éppen úgy, mint a 

 vonulási nmgasságé, nem alkot önálló prob- 

 lémát. Hiszen nem a számbeli értékek meg- 

 állapítása a főczél, hanem azoknak a részlet- 

 kérdéseknek a megoldása, a melyek a vonulási 

 magassággal tényleges vagy látszólagos össze- 

 függésben vannak, vagy pedig mint a különböző 

 elméletek és föltevések segédtételei fűződtek 

 hozzá. 



így pl. igen gyakran a téli szállásokkal 

 kapcsolatosan volt szükség a vonulási sebes- 

 ségre. Igen nagy távolságban levő téli szállások 

 fölkeresését pl. a nagy vonulási sebességekkel 

 igyekeztek megmagyarázni, s hasonlóképpen 

 bizonyos vonulási módok magyarázatát is azok- 

 ban vélték föltalálni. Ezenkívül szükség volt 

 annak a kimutatására, hogy a vonuló madarak 

 a legszélesebb pontjain is átrepülnek a Földközi 

 Tengeren, minthogy ez a kérdés bizonyos vonu- 

 lási elméletekben döntő szerepet játszott, stb. 



Nem akarok bővebben kitérni ezekre a 

 kérdésekre, csak arra akarok utalni, hogy 

 ezeket a kérdéseket a vonulási sebességgel 

 nem lehet megoldani, mert hiszen itt nem a 

 közvetlen vonulási sebességről van szó, hanem 

 arról, hogy mekkora átlagos napi utakat tesz- 

 nek meg a vonulók. Ezeket az átlagos napi 

 utakat pedig nem a sebességntérések révén, 

 hanem alkalom adtán a jelölési kísérletek litján 

 lehet megtudni. 



Eddigelé csak a fehér gólyáról ismerünk 

 néhány idevágó adatot. Egyes esetekben ponto- 

 san megfigyelhették a megjelölt s rá nemsokára 

 kézrekerült gólyafiak elköltözési idejét, s ebből 

 meg lehetett állapítani az átlagos napi utakat. 

 Az eddig ismert esetekből az átlagos napi út az 

 utazás elején 170—240 kilométer. Hosszabb 

 utazásoknál ez a napi átlag még tetemesen 

 kisebbé válik a pihenő napok közbeszúrása 

 következtében. A mi giilyáink a délafrikai 

 madártani bizottság megfigyelései ' szerint csak 

 november közepe táján érik el kísérleti meg- 

 határozás révén ismert téli szállásukat, holott 

 az említett napi átlagok szerint — augusztus 



' The Report of the Committee for Migration for 

 the Vears 1906 and 1907. The Journal of the South- 

 African Ornith. Union. Vol. IV, 190S, p, 1)7. 



