141' 



i!U-iU számítva, mint elindulási napot és 10.000 

 kilométernyi utat véve — már legalább októ- 

 ber közepén kellene odaérniök. 



„Ebben a vonulási módban láthatólag az 

 a czélzatosság nyilvánul meg, kerülni a túlsá- 

 gos erőkifejtést, nehogy veszélyeztetve legyen 

 a téli szállás elérése" — a mint azt más 

 helyen már kimutattam.' A madár sokkal kisebb 

 utat tesz meg, mint a mennyit elbírna ; a 

 röpiilési sebesség tehát a téli szállások eléré- 

 sénél, nevezetesen az utazás beosztásánál nem 

 mértékadó. 



Az idevágó éppen oly érdekes, mint fontos 

 kísérleteket sajnos csak oly vidékeken lehet 

 végezni, a hol csak egy gólyacsalád lakik, 

 mert csak így figyelhető meg pontosan az 

 elköltözés ideje. Más madárfajokra nézve még 

 sokkal nehezebb idevágó adatokhoz jutni, a 

 melyek pedig rendkívül fontos adalékokat nyújt- 

 hatnak az utazás tartamáról és beosztásáról. 



A jelölési kísérleteknek ez a mellékered- 

 ménye is már azok nagy fontossága mellett 

 szól. Mellőzöm a módszer ismertetését, a tör- 

 téneti fejlődés vázolását, valamint nem tárgya- 

 lom azokat az ismeretes támadásokat sem, a 

 melyeket bizonyos körök tisztára személyes 

 okokból indítottak a jelölési kísérletek ellen," 

 hanem ismertetem egyrészt a madárvonulás 

 kérdésének azt a részét, a melyre nézve a 

 jelölési kísérlet a döntő fontosságií adalékokat 

 sz(dgáltatja, másrészt néhány vonulási térkép 

 kapcsán röviden, nagy vonásokban vázolom 

 majd az eddig elért eredményeket. 



A jelölési kísérlet révén elért eredmények 

 rendkívül alkalmasak egyrészt közkeletű, a 

 valítszinű téli szállásokra alapított vonulási 

 elméletek és föltevések ellenőrzésére, másrészt 

 pedig azoknak az eredményeknek a kiegészí- 

 tésére, a melyek az érkezési adatok földol- 

 gozásából adódtak. 



A téli szállások kérdése kezdettől fogva a 

 raadárvonulás legfogasabb problémái közé tar- 

 tozott. A legtöbb elmélet ebből keletkezett s 

 idetartoznak egyúttal a legmerészebbek is. így 

 pl. a téli szállásban igen gyakran a vonuló 

 madárfajok őshazáját vélték föltalálni, a honnnn 



' Dor Friihjahrs/.iig des weissen Storches in Un- 

 gam. Jouru. f. Oruith. LVII. 1909, p. 95. 



- Minde/ek a kérdések a rossitteni madárvárta és 

 a M. Kir. Ornith. Központ évi jelentéseiben (Journal 

 f. Ornith. és Aiiuilaì liövi>ii vannak tárgyalva és is- 

 mertetve. 



a különböző geológiai korszakok folyamán 

 jelenlegi költési helyeikre terjeszkedtek volna. 

 A SiMROTH-féle penduláczius elmélet' szerint 

 is onnan szárnmznék a madár, a hol most a 

 telet tölti. 



Ennek a fölfogásnak a következménye volt 

 aztán az a nézet, hogy a vonulók azokon 

 az utakon költöznek el a téli szállásba és 

 vissza a hazájukba, a melyeken az ősök 

 az idők folyamán jelenlegi költési területeiket 

 szállották meg. Ez a föltevés egyúttal rend- 

 kívül plauzibilis és kényelmes magyarázatot 

 nyújtott a tájékozódás fogas kérdésében. 



Látható, hogy rendkívül érdekes és fontos 

 berendezkedésekről és törvényszerűségekről 

 van itt szó, s egyenesen a vonulás keletke- 

 zése és végoka volt a kutatás tárgya. 



Áttérve az elméletekről a pozitív kutatásra, 

 egész röviden csak egy példát óliajtuk fölemlí- 

 teni. Magyarországon közelítőleg már ismerjük 

 néhány jobban megfigyelt vonuló madárfaj 

 tavaszi fölvonulását. A 10 éves megfigyelések 

 alapján vonulási térképeket lehetett szerkesz- 

 teni, a melyek rendkívül világosan mutatták 

 az egyes fajok fölvonulását. A terület meg- 

 szállása fajonként nagyon különböző volt s 

 ezen az alapon állítottam föl az úgynevezett 

 vonulási typusokat, melyek jellegzetes tulaj- 

 donságait egész röviden a következőkben 

 ismertetem ; 



HirundotypK s = 'A teriWetnek a füsti fecské- 

 től való megszállási módja ; jellegzetes tulaj- 

 donságok : korai érkezés délen és alacsonyan 

 fekvő területeken, fokozatos késés északabbra 

 és magasabban fekvő vidékeken. A későn 

 érkező fajok normális fölvonulási módja. 



Ciconiatypus = az a mód, a hogyan át- 

 vonul és a hogyan megszállja a területet a 

 fehér gólya; jellegzetes sajátsága a korai 

 érkezés a lapályokon és — tekintet nélkül a 

 magassági viszonyokra — a keleti vidéken, 

 erős késés nyugaton az Alpesektől alkotott 

 elterjedési határ felé. 



Motaeillatypus. A fehér barázdabillegető 

 fölvonulási módja ; jellegzetes sajátságai : 

 aránytalanul korai érkezés a nyugati és észak- 

 nyugati, igen késői érkezés a keleti vidékeken. 



A korán érkező fajok normális vonulási 

 módja, de egyúttal a korai átvonulóké is, így 

 pl. az ci'dei szalonkáé. 



' Dio Pondulationsthoorio. Leipzig 1907, p. ;W7. 



