148 



Ciicuhistijiìus. A kakuk fölvonulási módja. 

 Egyedül álló typus, mely a kakiik életmód- 

 ján alapul : egy bizonyos időponton túl a vo- 

 nulás nem az éghajlati viszonyokhoz, hanem 

 vidékek szerint változó dajkáiéinak érkezé- 

 séhez, ill. fészkeléséhez alkalmazkodik. 



Az évi földolgozásokban részletesebben is- 

 mertetett vizsgálataim szerint nagyon való- 

 színű, hogy az összes vomdási typusok a faj- 

 föntartás általános törvényére vezethetők vissza. 

 Ez más szóval annyit jelent, hogy a terület 

 megszállása, ill. az átvonulás abban az idő- 

 ben megy végbe, a mely a következő nem- 

 zedék kifejlődésére nézve a legkedvezőbb. 

 Végleges törvényszerűségeket azonban sohase 

 lehetett kimondani, és pedig azért nem, mert 

 mindig attól kellett félni, hogy a kísérleti 

 úton megállapitolt tények esetleg majd valami- 

 képpen eltérő eredményeket adhatnának. ^ 

 kündig arra kellett gondolni, hogy oly meg- 

 figyelésekről van szó, a melyek a faj fészke- 

 lési területének csak igen kis részéből valók 

 s hogy a vonulási typusokat eddigelé csak 

 Magyarországra^ nézve sikerült megállapítani. 

 Hiányzottak a pozitiv adatok arra nézve, hogy 

 pl. Motaciüa alba és Scolopax rusticola tényleg 

 nyugatról érkeznek-e s vájjon a gólya főátvonu- 

 lási területe valóban az a rész, amely a térkép 

 szerint a Porta Ciconiarum színében tűnik föl. 



Látható, hogy mindezeket az eredményeket 

 még ki kell egészíteni a vonulási utak és 

 téli szállások ismeretével, a mi azonban csakis 

 a jelölési kísérletek révén lehetséges. A téli 

 szállásnak a szubspeczifikus megkülönbözte- 

 tések igénybevételével való meghatározása 

 éppen a legjobban megfigyelt vonuló madár- 

 fajoknál mondja föl a szolgálatot; azoknak 

 a vidékeknek az ismerete, hogy hol szoktak 

 a mi vonulóink telelni, szintén nem ad biz- 

 tos adatokat valamely meghatározott egyén 

 hovávalóságáról, holott éppen ezekre az ada 

 tokra van leginkább szükségünk. Természetes 

 tehát, hogy mindazokból a megfigyelésekből, 

 a melyeket vonulóink érkezéséről és távozá- 



' Mindjárt itt akarom hangsúlyozni, hogy az eddigi 

 vizsgálatok szerint a szóban forgó eredményele tel- 

 jesen összevágnak a kísérleti úton nyert eredmé- 

 nyekkel (Aquila XVI 190^, p. 263). 



* Idevágó, bár egyelőre negativ eredménynyel vég- 

 ződött vizsgálatokat eddigelé csak Bajorországban 

 végzett Gallenkamp V. (Verhandl. d. Ornith. Gesellsch. 

 in Rayern. IX. kötet München 1909, p. 168 stb ) 



súrol Délafrikában ' már gyíijtötfek és Indiá- 

 ban^ kezdenek gyűjteni — daczára annak, 

 hogy egyébként rendkívül fontosak — nem 

 várhatunk döntő eredményeket. 



Miután ily módon vázoltam azt a kérdés 

 sorozatot, a melyre nézve a jelölési kísérlet 

 a döntő fontosságú adatokat szolgáltathatja, 

 rátérhetek az eddigi eredményeknek nagy 

 vonásokban való ismertetésére. Túlságosan 

 messze vezetne, ha minden egyes esetre akar- 

 nék kiterjeszkedni ; csakis ;izokat a fajokat 

 tárgyalom, a melyekről nagyobb és külön- 

 böző vidékekről eredő anyagunk van, mert 

 csak az ilyenből lehet biztos következtetéseket 

 vonni. A jelzett viszonyokra való tekintetből 

 csak a fehér gólyára és a dankasirályokra 

 vonatkozó eredményeket ismertetem. 



Az eredmények könnyebb tárgyalása czél- 

 jából az összes eddig ismeretes eseteket vo- 

 nulási térképeken egyesitettem. Az idevágó 

 adatok részben a rossitteni madárvárta (Journ. 

 f. Ornith.), részint a Magyar Kir. Ornith. Köz- 

 pont évi jelentéseiben (Aquila), részben a 

 „Dansk Ornith. Forenings Tidskrift" és „Bri- 

 tish Birds" czímü folyóiratokban, részint pe- 

 dig azokban a levelekben találhatók, a melyek- 

 ben MoRTENSEN K. tudatta eredményeit a Magyar 

 Kir. Ornith. Központtal. A térképeken külön 

 föltüntetett jelölési állomások alapján nagyon 

 könnyen megtudhaió, hogy hol találhatók a 

 közelebbi adatok. 



A vonulási térképek pontos megértése szem- 

 pontjából első sorban is azt kell hangsúlyoz- 

 nom, hogy azok a vonalak, a melyek a jelö- 

 lési állomást összekötik a lelőhelylyel, semmi 

 esetre se jelentik a ténj^leg megtett utakat 

 vagy lítvonalakat. Ez a módszer csak arra 

 való, hogy az állomások együvétartozását 

 szemléltesse. A folytonos vonal azt jelenti, 

 hogy az illető madár a téli szállásba vezető 

 úton, vagy pedig első elvonulása alkalmával a 

 téli szálláson került kézre ; törött vonallal akkor 

 kötődik össze a jelölési állomás a lelőhely- 

 lyel, ha a madár az első visszavonulás alkal- 

 mával vagy csak több esztendővel a jelöl- 

 tetés után került kézre, a mikor tehát az 

 utazás kezdő és végső ponija már nem álla- 

 pítható meg teljes biztossággal. 



' The Jounial of Ihe South .\fiii-iin Ornith. Union. 

 Vol. IV. 1908. 



^ Aquila XVI 1909, p. .Ti.'ì. 



