144 



Áttekinthetőség okából a (jólyaronulás nagy- 

 számú és óriási területre kiterjedő adatait két 

 térképre kellett rávinni. 



Az I. térképen egyesítettem azokat az ada- 

 tokat, a melyek az Európán való átvonulást 

 annak a Földközi Tenger déli partvidékéig 

 terjedő szakaszát szemléltetik. 



Legfeltűnőbb jelenség kétségtelenül az, 

 hogy a lelőhelyek legnagyobb része délkeleti 

 irányban van a jelölési állomástól. Ez a dél- 

 keleti irány különösen a dán gólyáknál látszik 

 nagyon tisztán ; a lelőhelyek valamennyien 

 egy aránylag igen keskeny, délkeleti irányban 

 húzódó csíkon fekszenek. Ugyanezek a viszo- 

 nyok jellemzők a Németország északnyugati 

 részében honos gólyákra is. 



Az ezekről a vidékekről származó gólyák 

 átvonulására vonatkozó kísérleti úton nyert 

 adatok a Magyarország legdélkeletibb sarká- 

 ban levő lelőhelyekkel végződnek. Ez a 

 „Porta Ciconiarum" valóságos gyűjtőhelye az 

 átvonulási gólyáknak és roppant érdekes dolog 

 volna, ha a vonulást tovább is követni lehetne. 

 Ez azonban ezidőszeriut még lehetetlenség, 

 minthogy az ezek után következő lelőhelyek 

 egyrészt igen messze vannak tőlünk, úgy hogy 

 az út folytonossága igen nagy területen van 

 megszakítva, másrészt pedig a tényleg meg- 

 levő lelőhelyeken Poroszország keleti részéből 

 és Magyarországból származó gólyák kerültek 

 kézre, s még ezeknél is csak egy esetben 

 ismeretes az utazás kezdő és végső pontja. 

 A Dániában és Németország nyugati részében 

 honos gólyák vonulási útjának pontos meg- 

 állapításához hiányzanak tehát a folytatólagos 

 lelőhelyek, ellenben a keleti Poroszorság és 

 Magyarország gólyáinak útvonalait a közbenső 

 állomások hiánya miatt nem lehet egész biz- 

 tosan megállapítani. Ezek szerint lehetetlen 

 teljesen kimerítő képet adni a gólya átvonu- 

 lási viszonyairól, de a lelőhelyek tanúsága 

 szerint biztosra kell vennünk — s ezt a köz- 

 vetlen megfigyelés^ is megerősíti — hogy 

 nem repülik át a Földközi Tengert. 



A folytatólagos út a II. számú térképen 

 van föltüntetve, ennek az ismerete egyelőre 

 még szintén nagyon hiányos. Azonban itt is 

 biztosra lehet venni, hogy az utazás a Nílus 

 völgye mentén történik. 



' Schmitz E. megfigyelésol szerint Aquila XVI. 

 2.57 ós I,YN-ns H. szerint British Birds III. p. i;í9. 



Az utazások végpoidja Délafrika s ezt kell 

 a kétségtelenül meg állapított téli szállásnak 

 tartanunk. Valósággal meglepő, hogy Dél- 

 afrikának aránylag mily kicsiny területén 

 vannak összezsúfolva a Dániában, Német- 

 országban és Magyarországon megjelölt gólyák 

 lelőhelyei. Ez az eredmény különben teljesen 

 egybevág avval a megfigyeléssel, hogy a fehér 

 gólya a mi telünk idején nagyon gyakran, 

 sokszor tömegesen előforduló téli vendég Dél- 

 afrikában.* 



Az átvonulási területek s a téli szállás 

 rövid ismertetése után nagy vonásokban vá- 

 zolom azokat az eredményeket, a melyek 

 ezekből az adatokból a madárvonulási kutatás 

 számára adódnak. Atnézetesség kedvéért pon- 

 tonként adom őket és mindig avval a föntar- 

 tással, hogy csakis a fehér gólyára nézve 

 érvényesek, hogy tehát nem szabad azokat 

 általánosítani. 



1. Első és fő eredménynek kell tartanunk 

 azty hogy megismertük — bár egyelőre még 

 csak hézagosan — a gólya vonulási iriszonyait- 

 Eddigelé senki se tudott arról, hogy a külön- 

 böző költési területeken honos fehér gólyák 

 mily átvonulási teriileteken át, milyen litbe- 

 osztással és milyen téli szállásba vonulnak. 

 A többi eredmény valamennyi ezen az egyen 

 alapul, s csak akkor vezethető le, ha ezt az 

 alapot már ismerjük. 



2. Néhány esetből, a mikor a jelölt és 

 kézrekerült gólyafiak elköltözési ideje isme- 

 retes volt, meg lehetett állapítani a vonuláson 

 levő gólyák útbeosztását. Az utazás kezdetén 

 az átlagos napi út 170 — 240 kilométer, s tart 

 az egynapos út az egyik táplálkozási területtől 

 a következőig. Ebből az eredményből, vala- 

 mint az átvonulási területek ismeretéből a 

 következő fontos következtetés adódik : „át- 

 vonulási területekként azok szolgálnak., a me- 

 lyeken át a legkedvezőbb vagyis a legbiztosabb 

 az utazás a téli szállásokba".^ Az átvonulás 

 tehát a fajfüntartás elvének megfelelően megy 

 végbe. 



' Ez a két eredmény együttvéve a legerősebb bi- 

 zonyítékot szolgáltatja arról, hogy a gytírüvel meg- 

 jelölt gólyák vonulása éppen olyan normális mint a 

 jelöletlenekké ; a jelölési kísérlet ellenségei tudva- 

 levőleg kétségbevonták ezt. 



- Behatóbban tárgyaltam ezt a kérdést Jonrn. f. 

 Ornith. 1909. évf. 9G. lapján. 



