159 



3. Minő okra vezethető visf5za az eg;yik vagy 

 másik faj csökkenése vagy elszaporodása, 

 tényleg kiszorítja e a fogoly a fürjet? 



A táblázatokra vetett futólagos pillantás 

 után feltámadhatna az a gyanúnk, hogy e 

 két faj közti számarányban valamelyes ..kiszo- 

 rítás" közrejátszik. De olvasva a megfigye- 

 lőknek e kérdésre adott válaszait, legott tisztán 

 áll előttünk, hogy a fürj megfogyásának az 

 oka nem hozható összefüggésbe a fogoly 

 elszaporodásával. Emez állítást a beküldött 

 jelentések idevágó kivonataival fogom bizonyí- 

 tani, mig Dk. Tarján Tibor úr feltevése ezentúl 

 is feltevés marad s mint ilyennel sem osztja 

 nézetét a beküldött jelentések 97 perczentje, 

 reális megfigyelés e feltevést egyáltalán nem 

 támogatja. 



Hogy a fogoly a fürjet kiszoríthatja, arról tudó- 

 sítottak : Malomházáról Horváth Adolf erdőör : 

 „A fogoly teljesen a fürjet ki nem szorít- 

 hatja " (sic I) Erdőhatóság Magyaróvár : „A 

 fogoly kiszoríthatja a fürjet." E két téveteg 

 adattal szemben hangsúlyozza minden meg- 

 figyelő, hogy a fogoly nem szorítja ki a fürjet, 

 vagy a hol gyéren fordul elő mindkét faj ; 

 egyszerűen felemiitik. hogy ott erről szó sem 

 lehet, illetőleg ez nem állapitható meg. Mint- 

 hogy a megfigyelők a fürj pusztulását behatóan 

 és sok oldalról megvitatják s a felsorolt külön- 

 féle pusztulási tényezőket sorra fogom venni, 

 nem sorolom fel mindama adatokat, melyek 

 pusztán elutasítják a feltevést érdekességük- 

 nél fogva néhányat mégis felemlítek. 



Erdőhat. Zsarnóczakohó : ,,A fürjet a fogoly 

 nem szorítja ki, ilyet senki se figyelt meg." 

 Trencsén : ,,. . . mert a fogoly száma is csök- 

 kent ; tehát nem szorította ki egyik faj a 

 másikat." Nagyatád: „...találkozás esetén 

 a fogoly nem üldözi a fürjet." Barthos Gyula: 

 „Mindig úgy találtam, hogy azon „paraszt- 

 mezőkön," melyeken a legtöbb fogoly élt, 

 ugyancsak a legtöbb fürj volt található és 

 viszont. Normális körülmények között bár- 

 melyik ottani (Ihárosberény) földterületen 



8. Auf welche Ursachen ist die Abnahme 

 oder Vermehrung der einen oder der anderen 

 Art zurückzuführen? Verdrängt das Rebhuhn 

 tatsächlich die Wachtel? 



Bei flüchtiger Betrachtung der Tabellen 

 könnte der Verdacht entstehen, dass bei dem 

 Zahlenverhältnis der beiden Arten irgend eine 

 „Verdrängung" dazwischenspielt. Wenn wir 

 aber die von den Observatoren eingesendeten 

 Antworlen durchlesen, so wird es uns sofort 

 klar, dass die Ursache der Abnahme der 

 Wachtel mit der Vermehrung des Rebhuhns 

 in keinen Zusammenhang gebracht werden 

 kann. Diese Behauptung werde ich mit den 

 einschlägigen Auszügen aus den eingesen- 

 deten Berichten beweisen ; Dr. Tiberius Tar- 

 JÁNS Hypothese bleibt auch fürderhin nur 

 Hypothese und 97"/o der eingesendeten Be- 

 richte teilen seine Ansicht nicht ; diese Hypo- 

 these wird auch durch reale Beobachtungen 

 überhaupt nicht unterstützt. 



Dass das Rebhuhn die Wachtel verdrängen 

 kann, darüber berichteten : Waldheger Adolk 

 Horváth in Malomháza: „Das Rebhuhn kann 

 die Wachtel nicht gänzlich verdrängen" (sie!) 

 Forstbehörde in Magyaróvár: „Das Rebhuhn 

 kann die Wachtel verdrängen". Gegenüber 

 diesen zwei vereinzeint stehenden Daten, hebt 

 jeder Beobachter hervor, dass das Rebhuhn die 

 Wachtel nicht verdrängen kann, oder wo diese 

 zwei Arten in geringer Anzahl vorkommen, 

 wird einfach erwähnt, dass dort davon keine 

 Rede sein kann, respektive, dass dies nicht 

 konstatierbar sei. Indem die Beobachter das 

 Verschwinden der Wachtel eingehend und 

 vielseitig beleuchten, werde ich nun die an- 

 geführten verschiedenen schädlichen Faktoren 

 der Reihe nach vornehmen. Obwohl ich nicht 

 alle Daten anführen will, welche die Hypothese 

 geradewegs verwerfen, so will ich einige, 

 infolge ihres Interesses dennoch erwähnen. 



Forstbehörde Zsarnóczakohó : „Die Wachtel 

 wird durch das Rebhuhn nicht verdrängt, 

 solches wurde durch niemanden beobachtet". 

 Trencsén: „. . . nachdem auch die Zahl der 

 Rebhühner abnahm, kann eine Art die andere 

 nicht verdrängt haben". Nagyatád: „. . .im 

 Falle des Zusammentreffens wird die Wachtel 

 vom Rebhuhn nicht verfolgt". Julius Barthos : 

 „Ich fand immer, dass auf den „Bauernfeldern", 

 wo die meisten Rebhühner lebten, auch die 

 meisten Wachteln vorkamen, und vice-versa. 



