164 



hogy a magyarországi fürjek száma az azon 

 év tavaszán érkezett fürjek számától függ. 

 Avval eleve tisztában vagyunk, hogy ez a 

 tény idáig a vonulási utak ismerete nélkül 

 is pozitiviim, adatunk van ugyanis arról a 

 horribilis fürjlelövésről, a melyet Olaszország- 

 ban, Egyptomban stb. eszközölnek. Rimlbr Pál 

 Írja: „. . . egy nap alatt a „Romano" revier- 

 ben 15,770 darabot lőttek." Ha bebizonyul, 

 hogy fürjeink nem vonulnak át egész töme- 

 gükben mindig Olaszországon keresztül, akkor 

 már fényes magyarázata van annak, hogy 

 miért van nálunk egyik évben kevés, a másik- 

 ban meg szembeszökően sok fürj. 



Hogy a fürjek sikeres vonulásától függ 

 azoknak az évi száma, azt a megfigyelők 

 nagy többsége állítja, Szeöts Béla levelező tag 

 is eme konklúzióra jut a Zoológiai Lapok 

 1908 október 15-iki számában megírt czikké- 

 beu. (Kevés fürj, sok fürj, fürj mindenütt). 



Barthos Gyula idevonatkozó megjegyzése: 

 „Múlt évben (1907) aránylag igen kedvező 

 szaporulatot tapasztaltunk a fürjnél. Lehet, 

 legalább is feltehető, hogy a felvonulás iránya 

 és a terepfogialás terjedelme kivételesen jól 

 alakult hazánk területén, de kérdés, hogy 

 nem történt-e ez egy másik közeli zónának 

 hátrányára? !" V.aszaey Ernő, Rimler Pál, Wähl 

 Ignácz, Koller Pál, Szlávy Kornél, ipj. Felsô- 

 EőRi Nagy Gyula, Binder Béla, Majos í^erencz, 

 Matusovits Károly, Sztanykovbzky Sándor, Lészai 

 Ferencz, Malesevics Eihil, Szeöts Béla, Holicska 

 János megfigyelők s az erdőhatósági jelentések 

 nagy része hangsúlyozza azt, hogy a lavasz- 

 szal érkezett fürjek számától függ az az évi 

 fürjek száma. A vonulás alatt ért veszteség 

 a fürj pusztulásának a főfaktora s ehhez igen 

 sok — részint szintén általános — részint 

 lokális csapásról adnak hírt a megfigyelők. 

 Ezekből is idézek, hogy fogalmunk legyen 

 ezen tényezőkről is, mert míg a vonulási 



telzugsfrage den sich heute noch hypothetisch 

 darstellenden Beweis erhalten, dass nämlich 

 unsere ziehenden Wachteln bei der Wahl 

 des zum Überwinterungs platz führenden Weges 

 nicht konsequent sind, dann werden wir 

 einen mäclitigen Beweis besitzen, dass die 

 Anzahl der Wachteln in Ungarn von der Zahl 

 der im Frühjahre des betreft'enden Jahres 

 angekommenen Wachteln abhängt. Damit 

 sind wir im Vorhinein im Reinen, dass dies 

 bisher auch ohne Kenntnis der Zugswege ein 

 Positivum ist, wir besitzen Daten bezüglich 

 des erschreckenden Wachtelabschusses, wel- 

 cher in Italien, Egypten etc. stattfindet. Paul 

 Rimler schreibt : „im ,,Romano"-Reviere wurden 

 an einem Tage 15,770 Stück geschossen". 

 Wenn festgestellt wird, dass unsere Wachteln 

 nicht in ihrer ganzen Masse durch Italien 

 ziehen, dann wird in glänzender Weise erklärt 

 worden sein, warum bei uns in dem einen 

 Jahr wenig und in dem anderen auffallend 

 viele Wachteln vorkommen. 



Dass der Jahresbestand der Wachteln von 

 deren ei folgreichem Zuge abhängt, das be- 

 hauptet auch die Mehrzahl der Beobachter. 

 Auch das korresp. Mitglied Béla Szeöts ge- 

 laugt in seinem in den „Zoológiai Lapok" 

 vom 15. Okt. 1908 erschienenen Artikel zu 

 diesem Schlüsse (Wenig Wachteln, viel Wach- 

 teln, Wachteln überall). 



Julius Barthos bemerkt diesbezüglich : „Im 

 vergangenen Jahre (1907) konnte man bei 

 der Wachtel eine günstige Vermehrung be- 

 obachten. Es ist möglich, oder es kann we- 

 nigstens vorausgesetzt werden, dass die 

 Richtung des Zuges und die Ausdehnung des 

 besiedelten Terrains sich hierzulande beson- 

 ders günstig gestalteten, es ist aber fraglich, 

 ob dies nicht auf Kosten einer anderen be- 

 nachbarten Zone geschah V Die Beobachter 

 Ernst Vaszary, Paul Rimler, Ignaz Wahl, Paul 

 Holler, Kornél Szlávy, Julius Nagy de Felsőbőr 

 Jr., Béla Binder, Franz Majos, Karl Matusovits, 

 Alexander Szt.ìnykovbzky, Franz Lészai, Emil 

 Malesevics, Béla Szeöts, Johann Holicska, und 

 die meisten Forstbehörden heben in ihren 

 Berichten hervor, dass der Jahresbestand der 

 Wachteln von der Zahl der im Frühjahr des 

 betretienden Jahres angekommenen abhängt. 

 Der während des Zuges eingetretene Verlust 

 ist die Hauptursache der Abnahme der Wach- 

 teln und dazu fügen die Beobachter noch 



