185 



feltüntetve ezek a zoiiiánczredők, holott külön- 

 böző vastagságúak, a miről már az I. táb- 

 lára vetett futólagos pillantás is meggyőzhet 

 bennünket. 



Kövessük a zománczredők kialakulását fiatal 

 példányoktól öregekig : 



M. 1. sup. (I. tábla, 1 — 8. ábra) A ren- 

 delkezésemre álló anyag legfiatalabb fogán 

 az első harántmezőben még három különálló 

 zománczredőt veszünk észre (1. ábra). A külső 

 rézsútosan tojásdad, a középső uiigyjából 

 szintén tojásdad, elülső szélének közepetáján 

 kis l)ehorpadással, a belső kerekded s vala- 

 mivel lejebb fekszik. A következő fokon (2. 

 ábra) a három redő szorosan egymás mellé 

 vonult s előbb a külső és középső olvad össze 

 (3. ábra), majd a belső is csatlakozik (5- ábra). 

 A középső zománczredőből azon a tájon, hol 

 a behorpadási láttuk, kis dudor kezd sarjad- 

 zani, mely lassanként a külső és középső redő 

 között elterülő mellékredővé fejlődik (4., 5., 

 6. és 7. ábra). — A második mezőben eleinte 

 szintén három, még különálló zománczredőt 

 látunk. Itt a külső, nagyjából ékalakú redő 

 fekszik lejebb, mintegy már előre jelezve, 

 hogy ezen a ponton történik majd az egybe- 

 forradás a harmadik mezővel, belső hegyes 

 sarka megfekszi a középső tojásdad redőt 

 (1. ábra). A belső redő a legkisebb, kerekded 

 s leghamarább forrad össze a középsővel 

 (2. ábra), csak későbben egyesül velük a külső 

 is (5. ábni). — A harmadik mezőt vizsgálva 

 az 1. ábrán a külső és középső zománczredőt 

 már egyesülve találjuk, de kétségtelen, hogy 

 eredetileg itt is három zoniánczredő volt. A 

 közé])ső redő a legnagyobb, tojásdad, elülső 

 szélén erősen megvastagodott zománczczal, a 

 külső kisebb szintén tojásdad, a belső vala- 

 mennyi között a legkisebb s sokáig csak 

 megfekszi a középsőt. A harmadik mezőben 

 a zománczredők másképpen helyezkednek el, 

 mint az elsőben és a másodikban, mig ugyanis 

 az utóbbiakban lefelé kanyaiodó ivet adnak, 

 addig ívük itten felfelé kanyarodik. Ennek 

 magyarázatát abban találhatjuk, hogy a har- 

 madik mező már igen korán egyesül a máso- 

 dik mezővel — gyakran már akkor, mikor a 

 harmadik mező redői még nem is egyesültek 

 mind úgy, hogy a külső redő már elhelyez- 

 kedésével mutatja az irányt, melynek mentén 

 az összeolvadás megtörténik. A 2. ábrán látjuk 

 már, hogy a külső redők révén megtörtént a 



selben überall in gleichraässiger Stärke ab- 

 gebildet, obwohl sie eine verschiedene Stärke 

 besitzen, wovon uns schon ein flüchtiger Blick 

 auf Taf. I überzeugen kann. 



Verfolgen wir jetzt die Ausgestaltung der 

 Schmelzfalten von jungen Tieren zu alten: 



M. 1. sup. (Taf. ì Fig. 1—8). Am jüngsten 

 Zahn des mir zur Verfügung stehenden Materia- 

 les bemerken wir im ersten Querfelde noch drei 

 voneinander abgesonderte Schmelzfalten (Fig.l) 

 Die äussere ist queroval, die mittlere grös- 

 serenteils ebenfalls oval, in der Mitte des 

 vorderen Randes mit einer kleinen Einsen- 

 knng, die innere rundlich und etwas unter- 

 halb gelegen. Auf folgender Stufe (Fig. 2) 

 sind die drei Falten fest nebeneinander ; zu- 

 erst verschmelzen die äussere und mittlere 

 (Fig. 3), bald gesellt sich auch die innere 

 hinzu (Fig. 5). Aus der mittleren Schmelz- 

 falte entspringt, in der Gegend, wo wir die 

 Einsenkung sahen, ein kleiner Höcker, wel- 

 cher langsam zur zwischen der äusseren und 

 mittleren Falte gelegenen Nebenfalte wird 

 (Fig. 4, 5, 6, 7.). — Im zweiten Felde sehen 

 wir vorerst ebenfalls noch drei von einander 

 abstehende Schmelzfalten. Hier liegt die äus- 

 sere, grösserenteils keilförmige Falte unter- 

 halb, gewissermassen schon voraus markierend, 

 dass die Verschmelzung mit dem dritten Felde 

 hier auf diesem Punkte erfolgen wird, ihre 

 innere spitze Ecke liegt der äusseren ovalen 

 Falte an (Fig. 1). Die kleinste innere Falte 

 ist rundlich und schmilzt am frühesten mit 

 der mittleren zusammen (Fig. 2), erst später 

 verbindet sich mit ihnen auch die äussere 

 (Fig. 5.). — Das dritte Feld untersuchend 

 finden wir auf Fig. 1 die äussere und mitt- 

 lere Falte schon miteinander verschmolzen, 

 zweifellos waren jedoch ursprünglich auch 

 hier drei Schmelzfalten. Die mittlere grösste 

 Falte ist oval, auf ihrem vorderen Rande mit 

 viel stärkerem Schmelz ; die äussere kleinere 

 ist ebenfalls oval ; die innere, von allen die 

 kleinste, liegt der mittleren lange Zeit bloss 

 an. Im dritten Felde liegen die Schmelzfal- 

 ten anders, als im ersten und zweiten, wäh- 

 rend sie nämlich bei letzterem einen nach 

 unten sich öfl'nenden Bogen beschreiben, öff- 

 net sich der Bogen hier nach oben. Die 

 Erklärung finden wir darin, dass das dritte 

 Feld schon sehr früh, — oft schon dann, 

 wenn die Falten des dritten Feldes noch nicht 



