188 



mánczmezőt látunk, mely pontosan követi a 

 rágólap körvonalait (22. ábra). 



M. 1. iiif. (I. tábla, 23-33. ábra). Ennek 

 a fognak a zománczredői variálnak a leg- 

 erősebben. A rendelkezésemre álló legtiatalabb 

 fogon az első mezőben a zoniánczredök liárom- 

 karélyosak, azaz már egybefolytak (23. ábra). 

 Kezdetben ugyan itten is a középső a leg- 

 nagyobb, azonban a fejlődés későbbi szakán, 

 a két szélső különösen pedig a belső nő meg 

 legnagyobbra. A belső redő hátsó szélén ékalak- 

 ban megnyúlik (24. ábra), ezzel már előre 

 jelezvén, hogy a második mezővel való össze- 

 függés ezen a ponton fog megtörténni. A 

 külső redő viselkedik a legiridifíereusebben, 

 hol még teljesen különáll (27. ábra), hol már 

 összefügg a belsővel és a középsővel — s ez 

 a rendes fejlődési mód, — hol elkezd sat- 

 nyului (28. ábra), hol csapalakú nyujtványt 

 bocsát a második mező külső redőjébe(29.ábra), 

 sőt teljesen egybe is olvad vele (30. ábra). 

 A második mezőben eleinte két redőt látunk 

 (24. ábra), melynél az összefüggés már meg- 

 kezdődött, csakhamar végleg egybefolynak 

 (23. ábra). Az első és második mező már 

 igen korán forrad egybe, éppen a már emii- 

 tett első mező belső redője révén úgy, hogy 

 középkorú példányokon olyan képet mutat a 

 rágólap, a milyent a 26. ábrán láthatunk. A 

 második mezőben a külső redő hosszabb s 

 rendesen magához kapcsol egy mellékredőt, 

 mely ezen a fogon tömegesebben szokott a 

 rágólap külső szélén előfordulni (26., 31. ábra). 

 A harmadik mezőben ifjúkori rágólapon két 

 zománczredőt veszünk észre (23. ábra). Ebben 

 a mezőben is a külső redő megnyúltabb s 

 rézsútosan helyezkedik el éppen úgy, mint a 

 második mezőben láttuk. A következő fokon 

 a külső redő egyesül a belsővel (24. ábra) 

 s gyakran magába fogadja a mellette elterülő 

 mellékredőt is (25., 26. ábra). A negyedik 

 mezőben egyetlen, kezdetben kerekded, később 

 inkább tojásdad redőt látunk, mely helyzeté- 

 nél fogva középső. Érdekes most már az, 

 hogy valamint az első és második mező redői 

 között valami szorosabb kapcsolat van, mely 

 abban mutatkozik, hogy a két mező igen 

 korán egyesül egymással, úgy ezzel a kap- 

 csolattal a harmadik és negyedik mezőben 

 is találkozunk, amennyiben a harmadik mező 

 külső, lenyúló redője révén egyesül a negye- 

 dikkel (31. ábra). Öregebb példányok rágó- 



cinziges Feld, welches genau die Konturen 

 der Kaufläche verfolgt (Fig. 22). 



M. 1. inf. (Taf. I, Fig. 23—33). Die Schmelz- 

 falten dieses Zahnes variieren am stärksten. 

 Am jüngsten Zahne des mir zur Verfügung 

 stehenden Materiales sind die Öchmelzfalten 

 des ersten Feldes dreilappig, d. h. sie sind 

 bereits verschmolzen. Anfangs ist zwar auch 

 hier die mittlere Falte die grösste, aber auf 

 einer späteren Stufe der Entwicklung wer- 

 den die beiden äusseren, besonders aber die 

 innere am grössten. Die innere Falte verlän- 

 gert sich auf ihrem hinteren Rande keilför- 

 mig (Fig. 24j, und zeigt hierdurch schon im 

 voraus, dass die Verbindung mit dem zAveiten 

 Felde an dieser Stelle erfolgen wird. Am in- 

 difl'erentesten verhält sich die äussere Falte, 

 enlweder ist sie noch abgesondert (Fig. 27), 

 oder hängt schon mit der inneren und mitt- 

 leren zusammen — und dies ist die regel- 

 mässige Entwicklungsmethode, — oder fängt 

 an zu verkümmern (Fig. 28), oder aber sen- 

 det einen zapfenförmigen Ausläufer in die 

 äussere Falte des zweiten Feldes (Fig. 29), 

 ja sie kann sogar gänzlich mit demselben 

 verschmelzen (Fig. 30). Im zweiten Felde 

 sehen wir anfangs zwei Falten (Fig. 24), bei 

 denen der Zusammenhang bereits begonnen 

 hat, bald verschmelzen sie definitiv mitein- 

 ander (Fig. 23). Das erste und zweite Feld 

 verbindet sich schon sehr früh, eben durch 

 die schon genannte innere Falte des ersten 

 Feldes, so dass die Kautläche im Mittelalter 

 stehender Exemplare ein Bild zeigt, wie wir 

 es auf Fig. 26 sehen können. Im zweiten 

 Felde ist die äussere Falte länger, es ver- 

 bindet sich oft mit ihr eine Nebenfaite, von 

 denen auf dem äusseren Rande der Kaufläche 

 dieses Zahnes mehrere vorhanden zu sein 

 pflegen (Fig. 26, 31). — Im dritten Felde 

 bemerken wir auf jüngeren Kanflächen zwei 

 Schmelzt'alteu (Fig. 23). Auch in diesem Felde 

 ist die äussere Falte länger und quergestellt, 

 ebenso wie wir es im zweiten Felde sahen. 

 Auf folgender Slufe verbindet sich die äus- 

 sere Falte mit der inneren (Fig. 24) und 

 nimmt oft die in ihrer Nähe befindliche Ne- 

 benfalte auf (Fig. 25, 26). — Im vierten 

 Felde sehen wir eine einzige, anfangs rund- 

 liche, später mehr ovale Falte, welche ihrer 

 Lage nach eine mittlere ist. Es ist nun inter- 

 essant, dass wie zwischen den Falten des 



