190 



A második niozőben egyetlen, középső kerek- 

 ded redőt látunk (39. ábra), mely csakhamar 

 csapocskát bocsát felfelé (40. ábra) s ennek 

 révén egyesül az első mezövei éppen ott, hol 

 előbb a behorpadási észleltük (41. ábra). 

 Igen öreg példányokon a zománczredő a rágó- 

 lap szélén helyezkedik el (42. ábra), ilyenkor 

 zománczszigetre már nem is akadunk, mert 

 ez erősen lekopott fogaknál teljesen elenyészik. 



Az erdei egér /npfngaiiiak gyökerei és fog- 

 gödi'ei. 



(II. tábla, 1-16. ábra). 



Miután az előbbiekben megismerkedtünk a 

 zápfogak rágólapjával, az alábbiakban kissé 

 tüzetesebben akarunk azok gyökereivel, fog- 

 gödreivel foglalkozni, kitérve a gyökerek és 

 a rág(jlap között fennálló viszonyra is. E 

 czélból vegj ük ismét sorra az egyes fogakat. 



M. 1. Slip. Ezen a fogon fiatal (2. ábra), 

 valamint öreg (6. ábra) korában igen jól 

 különböztethetünk meg négy gyökeret. Az 

 elülső külső (a) a leghatalmasabb s kissé előre 

 néz, hengeralakú, csúcsa felé liatal korában 

 keskenyedő, öreg korában bunkóban végződő. 

 Mögötte, vele egy sorban van a hátsó külső 

 (b). mely gyengébb s a következő kettővel 

 körülbelül egyforma kifejlődésü ; öreg korában 

 szintén bunkó.san végződik s a szilárdabb 

 beékelődés kedvéért még kis dudorral is el 

 van látva. Az elülső -külső gyökértől oldalt 

 találjuk az elülső belsőt (c) s vele csaknem 

 egv sorban a hátsó belsőt (d), az előbhi vala- 

 mivel hosszabb az utóbbinál ; mindakettő hen- 

 geralakú. A négy gyökérnek megfelelően a 

 fogmederben négy gödör van (1. ábra). Igen 

 öreg példányoknál a két belső gyökér egy- 

 máshoz közeledik s ennek következtében a 

 fogmeder két belső gödre (5. ábra c, d) között 

 a határfal gyengébb. Ha a gyökerek és a 

 rágóiap közötti viszonyt kutatjuk, akkor azt 

 találjuk, hogy az elülső külső gyökér az első 

 mező középső külső gumójához, azonkívül a 

 második mező külső gumójához; a hátsó külső 

 gyökér a harmadik mező középső és külső 



Felde verschwindet, die Verschmelzung wird 

 eine innigere (Fig. 40). — Im zweiten Felde 

 sehen wir eine einzige, mittlere, rundliche 

 Falte (Fig. 39), welche bald ein Zäpfchen 

 hinauftreibt (Fig. 40) und durch dieses mit 

 dein ersten Felde in Verbindung gerät, eben 

 dort, wo wir früher die Eiusenkung beobach- 

 teten (Fig. 41). Bei sehr alten Exemplaren 

 liegt die Schmelzfalte am Rande der Kau- 

 üäche (Fig. 42), in diesem Falle linden wir 

 keine Schmelzinsel mehr, weil diese bei stark 

 abgenützten Zähnen gänzlich verschwindet. 



Die Wurzeln und Alveolen der Molaren bei 

 der Waldmaus. 



Taf. II. Fig. 1—16. 



Nachdem wir uns im Vorhergehenden mit 

 den Kautiächeu der Backenzähne vertraut 

 machten, wollen wir im folgenden etwas ein- 

 gehender deren Wurzeln und Alveolen, mit 

 Berücksichtigung der Beziehungen, welche 

 zwischen den Wurzeln und zwischen den 

 Kauflächen bestehen, behandeln. Zu diesem 

 Zwecke betrachten wir wieder die einzelnen 

 Zähne. 



M. I. sup. Dieser Zahn besitzt im jünge- 

 ren (Fig. 2) wie im fortgeschritteneren Alter 

 (Fig. 6) vier gut unterscheidbare Wurzeln. 

 Die vordere äussere Wurzel («) ist am stärk- 

 sten und steht etwas ab, sie ist zylindrisch, 

 gegen ihre Spitze ist sie im jüngeren Alter 

 schmäler werdend, später endet sie in einem 

 Kolben Hinter ihr, in derselben Reihe fin- 

 den wir die hintere äussere Wurzel {b), welche 

 schwächer und mit den beiden folgenden bei- 

 läufig gleiche Form hat; bei älteren Individuen 

 endigt sie ebenfalls in einem Kolben und ist 

 der festeren Einkeilung wegen noch mit einem 

 kleinen Höcker versehen. Seitwärts von der 

 vorderen äusseren Wurzel finden wir die vor- 

 dere innere (c) und fast in derselben Reihe die 

 hintere innere {d}, die erstere ist etwas länger 

 als letztere ; beide zylindrisch. Den vier Wur- 

 zeln entsprechend finden wir auch in den Kie- 

 fern vier Alveolen (Fig. 1). Bei sehr alten Indi- 

 viduen nähern sich die beiden inneren Wurzeln, 

 infolgedessen wird die Grenze zwischen den 

 beiden inneren Alveolen (Fig. Ô, c, d) schwä- 

 cher. Die Verteilung der Wurzeln auf die Kau- 

 flächen untersuchend, finden wir, dass die vor- 

 dere äussere Wurzel zu den mittleren, äusse- 



