192 



felső fogsornak legnagyobb szilárdságát ennél- 

 fogva a sor két, egymástól legtávolabbra eső 

 gyökere, az első zápfog elülső külső és a 

 harmadik zápfog hátsó külső gyökere adja meg. 



M. 1. inf. (10., 14. ábra). Ennek a fognak 

 két erőteljes gyökere van. Az elülső (l) gyökér 

 fiatal péklányokon még meglehetősen egy- 

 forma fejlettségű a hátsóval (wi), idősebb pél- 

 dányokon azonban az elülső sokkal erőtelje- 

 sebb. Ennek az erőteljesebb gyökérnek a 

 fogmederben a gödre is nagyobb (13. ábra, l). 

 Az elülső gyökérhez való a rágólap első 

 mezejének mind a három gumója, azonkívül 

 a második mező két gumója, mig a hátsó 

 gyökérhez csupán a harmadik mező két és 

 a negyedik mező egyetlen gumója tartozik. 

 A legtöbb gumó tehát az elülső gyökéren 

 nyugszik, ezért van a legerősebben beékelődve. 



M. 2. inf. (11., 15. ábra) Szintén határo- 

 zottan két gyökerű. Az elülső ()y)heugera]akú 

 s már fiatalon is gyeugébl), a hátsó (o) erősebb. 

 A fogmeder ennek megfelelően kétgödrű (9., 

 13. ábra). Az elülső gyökérhez tartozik a 

 rágólap első mezejének három gumója, a hátsó 

 gyökérhez a második és harmadik mező gumói 

 tartoznak. Itt már arányos munkamegoszlást 

 találunk. 



M. 3. inf. (Iá., 16. ábra). Két gyökerű, a 

 hátsó (r) úgy fiatal, mint öreg példányokon 

 sokkal hosszabl) s erőteljesel)b kifejlődésű. 

 A fogmeder kétgödrű (9., 13. ábra). Érdekes 

 a hátsó gyökér, mely előre néző csapocskával 

 van ellátva, ennek megfelelően a hátsó gödör- 

 ben (r) még kisebb üreget is látunk. Az elülső 

 gyökér tartja a rágólap első mezejének külső 

 gumóját, míg a hátsó gyökér az első mező 

 belső és a második mező egyetlen gumóját 

 tartja. Az alsó fogsorban is a két legtávolabbi 

 gyökér szolgál szilárdításra. 



Szövettani vizsgálat. 



(II. tábla, 17 — 19. ábra). 

 Mielőtt a szövettani részre áttérnék, szük- 

 ségesnek tartom röviden a zápfogak fejlődé- 

 séről megemlékezni. Az alábbiakban Robert 



men. Man sieht also, dass hier die meisten 

 Höcker zur hinteren Wurzel gehören, woraus 

 folgt, dass der Zahn am stärksten hier befestigt 

 ist. Der oberen Zahnreiche verleihen also die 

 beiden, voneinander am weitesten stehenden 

 Wurzeln der Reihe, die vordere äussere Wurzel 

 des ersten und die hintere äussere Wurzel des 

 dritten Backenzahnes die grösste Stabilität. 



M. 1. inf. (Fig. 10, 14). Dieser Zahn be- 

 sitzt zwei kräftige Wurzeln. In der Jugend 

 hat die vordere Wurzel (/) noch ziemlich die 

 gleiche Ausbildung mit der hinteren {m), bei 

 älteren Individuen ist jedoch die vordere viel 

 kräftiger gebaut. Diese kräftigere Wurzel hat 

 auch eine grössere Alveole (Fig. 13 Ï). Zur 

 vorderen Wurzel gehören alle drei Höcker 

 des ersten Feldes der Kaufläclie, ausserdem 

 die beiden Höcker des zweiten Feldes, wäh- 

 rend zur hinteren nur die beiden Höcker des 

 dritten und der einzige Höcker des vierten 

 Feldes gehören. Die meisten Höcker ruhen 

 also auf der vorderen Wurzel, darum ist 

 diese am festesten eingekeilt. 



M. 2. inf. (Fig. 11, 15). Ebenfalls entschie- 

 den zweiwurzelig. Die vordere (h) ist zylin- 

 drisch und schon in der Jugend schwächer, 

 die hintere (o) ist stärker. Der Kiefer hat 

 dementsprechend zwei Alveolen (Fig. 9, 13). 

 Zur vorderen M^urzel gehören die drei Höcker 

 des ersten Feldes, zur hinteren die Höcker 

 des zweiten und dritten Feldes. Hier ist bereits 

 eine proportionale Arbeitsteilung vorlianden. 



M. 3. inf. (Fig. 12, 16). Zweiwurzelig, die 

 hintere Wurzel (r) ist in der Jugend und im 

 Alter viel länger und stärker. Der Kiefer hat 

 zwei Alveolen (Fig. 9, 18). Interessant ist 

 die hintere Wurzel, sie besitzt ein vorsprin- 

 gendes Zäpfchen, dem entsprechend ist in 

 der hinteren Alveole (r) noch ein kleineres 

 Grübchen vorhanden. Die vordere Wurzel 

 trägt den äusseren Höcker des ersten Feldes, 

 während die hintere Wurzel den inneren 

 Höcker des ersten und den einzigen Höcker 

 des zweiten Feldes trägt. Auch bei der un- 

 teren Zahnreihe verleihen die beiden entfern- 

 testen Wurzeln die grösste Stabilität. 



Histologische Untersuchungen. 



Taf. II. Fig. 17—19. 

 Bevor ich auf den histologischen Teil über- 

 gehe, will ich vorerst kurz die Entwicklung 

 der Molaren beschreiben. Ich halte mich im 



