195 



borítja. A i;uni('ik csúcsán iiiiicseu zomáiicz- 

 réteg, ott szaljadon fekszik a dentin. A zománcz- 

 réteg hosszúkás oszlopok alakjában, melyek 

 közé keskenyebb oszlopocskák vannak iktatva, 

 borítja a koronát. Ezeken az oszlopocskákon 

 belül az állomány erősebb nagyítás alatt csikolt- 

 ságot mulat — nem egyéb, mint finom ab)) 

 prizmák határvonala. A gumóknak a csúcsán, 

 ott a hol a dentin szabadon van, a zománcz- 

 réteg fiatal példányoknál gömbölydeden s a 

 dentin színtájánál valamivel magasabban vég- 

 ződik, későbl) azonban, a folytonos kopás kö- 

 vetkeztében egy síkba kerül a dentinnel. A 

 zománczréteg a legvastagabban a korona kö- 

 zepe táján borítja a fogat, felfelé a gumók 

 felé és l"felé a gvökér felé kissé keskenvedik. 



A legtöbb búvár csak ezt a két állományt 

 különböztette meg eddig az egérformák záp- 

 fogain, sőt Mahn R. nemcsak tagadja, hogy 

 a rágólapok zománczszigeteibeu czementállo- 

 mány is volna, mint az Erdl és Owen leírták, 

 hanem a leghatározottabban állítja azt, hogy 

 a gyökéren sincsen czenient ; szerinte a csont- 

 hártya rostjai közvetlen összefüggésl)en vannak 

 a gyökerek dentinállományával. Ezzel szemljen 

 vizsgálódásaim közepette arra az eredményre 

 jutottam, hogyaházi egér, sápfogain — melynek 

 fogait Mahn is vizsgálta — éppen úgy, mint az 

 erdei egér zápfogcdn van czementállomány, még 

 pedig a gyökéren. Kezdetben, mikor az első 

 csiszolatokat készítettem én is azt hittem, hogy 

 a czenientréteg tényleg hiányzik, de az csak 

 onniin volt, hogy túlságosan magasan, a nyaki 

 táj felől tudtam csiszolatokat kapni. Itt sok 

 példánynál a czementréteg olyan vékony, hogy 

 alig vehető észre. Mikor azonban a csiszolatok 

 egész sorozata feküdt előttem, főleg a gyökér 

 csúcsáról is, pompásan láthattam a czement- 

 állományt (19- ábra, ce). A czementréteg ott 

 kezdődik, igaz, hogy igen vékonyan, a hol a 

 zománczréteg megszűnik, vagyis a nyaki tájon, 

 lefelé való haladásában folytonosan szélesbedik 

 úgy, hogy a gyökér csúcsát, hol a fogüreg 

 kezdődik, már vastag süveg alakjában borítja. 

 Egyébként a csontszövetnek ismeretes struk- 

 túráját mutatja; itt-ott csontsejtek találhatók 

 benne. 



wir es oben sahen, Höcker. Diese Höcker 

 und die zwischen ihnen gelegenen Furchen 

 werden vom Zahnschmelz (Fig. 17, 18, zo), 

 der härtesten Substanz, bedeckt. Auf den 

 Spitzen der Höcker fehlt der Schmelz, dort 

 liegt das Dentin frei. Der Schmelz überzieht 

 die Zahnkrone als längliche Prismenschicht, 

 zwischen welche kleinere Prismen verteilt 

 sind. Das Innere der Substanz dieser Prismen 

 ist unter stärkerer Vergrösserung betrachtet ge- 

 streift. Diese Streifung wird durch seiir feine 

 Prismen verursacht. .Auf der Spitze der Höcker, 

 wo Dentin an der Obertläche liegt, grenzt die 

 Schmelzschicht bei jungen Individuen etwas 

 oberhalb der Fläche des Dentins mit einer 

 rundlichen Falte ab, später jedoch, infolge 

 des fortwährenden Abnützens fällt die Schmelz- 

 falten-Fläche mit der Dentin-Fläche zusam- 

 men. Die Stärke der Schmelzschichf ist in der 

 Mitte der Mauer, der Zahnkrone am gröss- 

 ten, sie wird aufwärts gegen die Höcker und 

 abwärts, gegen die Wurzeln immer schwächer. 

 An den Molaren der Murinen wurden bis- 

 her von den meisten Forschern nur diese bei- 

 den Schichten nachgewiesen, R. Mahn bestrei- 

 tet nicht nur. dass in den Schmelzinseln der 

 Kauflächen Zement vorhanden wäre, wie Erdl 

 und Owen beschrieben, sondern behauptet 

 auch auf den Wurzeln kein Zement gefunden 

 zu haben. Dem entgegeu führten mich 

 meine Untersuchungen zu dem Resultate, dass 

 auf den Backenzähnen der Hausmaus — die 

 auch Mahn untersuchte — ebenso wie auf 

 denen der Waldmaus Zement vorkommt, u. zw. 

 auf den Wurzeln. Anfangs, als ich die ersten 

 Schliffe herstellte, glaubte ich ebenfalls, dass 

 kein Zement vorhanden sei, dies jedoch nur 

 darum, weil ich sehr hoch, von der Halsge- 

 gend Schliffe bekam, hier ist bei vielen Indi- 

 viduen die Zementschicht so dünn, dass man 

 sie kaum wahrnehmen kann. Als ich jedoch 

 ganze Reilien von Schlifi'ei), besonders von 

 der Wurzelgegend besass, wurde die Zenient- 

 scliicht sehr gut bemerkbar (Fig. 19 ce). Die 

 Zementschicht beginnt sehr dünn wo die 

 Schmelzschicht aufhört d. h in der Halsge- 

 gend ; herunter zu wird sie immer breiter, so 

 dass sie das Ende der Wurzel, wo die Pulpa 

 beginnt schon als dicke Kappe überzieht. 

 Übrigens zeigt sie die bekannte Struktur des 

 Knochengewelies ; hie und da sind in ihr 

 Knochenzellen zu linden. 



