19(i 



Többi hazai egérforniánk rágólapja. 



(III. tábla, 1—7. ábra.) 



Az erdei egérnél már láttuk a rágólap szer- 

 kezetét, nevezetesen a gumókat s az azokon 

 előforduló zoniánczredők kialakulását, próbál- 

 juk most az ottan kapott eredmények alapján 

 a rágólapokat a többi hazai egérformánál is 

 tanulmányozni. Vizsgálataimat a következő 

 liazai fajokra terjesztetnem ki: házi patlaíny 

 {Mus rattus L.), vándorpatkány {Mus norve- 

 gicus Erxleben), házi égéi" {Mus muscidus L.), 

 gözüegér {Mus TTa^neriEvERSM.), pirókegér {Mus 

 agrárius Páll.), törpieegér {Mus minutus Páll.) 

 Az újabban nálunk is megtalált egyiptomi 

 patkányt {Mus rattus L. var. alexandrinus 

 Grokfr.) nem vettem föl, de bátran kihagy- 

 hattam, mert a fogazatban nem találunk közte 

 és a házi patkány között különbscget. 



Mns rattus L. 



(III. tábla, 1. ábra a, b). 



A felső fog.sor («) első tekintetre némileg 

 hasonlít az erdei egéréhez, azonban mindjárt 

 szemünkbe ötlik az első és második zápfog 

 rágólapján a harmadik mezők gyenge fejlett- 

 sége. A fogsor az állat nagyságának meg- 

 felelően jóval nagyc)l)b s igy a gumók is 

 hatalmasabbak. 



M. 1. sup. Még jól láthatjuk, hogy az első 

 és második mező három zoniánczredő egybe- 

 folyásából állott össze. A harmadik mező már 

 eltér, itt csak két gumó van s ennek követ- 

 keztében csak két redő olvadt össze, az erdei 

 egér belső redője hiányzik. Van tehát az egész 

 rágólapon összesen nyolcz gumó ; a zománcz- 

 mezők közül a második a leguagvobb. 



M. 3. snp. Az első mezőben egyetlen zo- 

 mánczredő van, a külső hiányzik. A második 

 mező három redőből alakult, a harmadik mező- 

 ben úgy, mint az első záp fogon csak két redő 

 volt eredetileg. A gumók száma hat : a mezők 

 közül a második a legnagyobb. 



M. 3. sup. Az első mezőben egyetlen redő 

 vehető észre, a második három redőből alakult, 

 a harmadik mezőben ismét csak onv redő 



Die Kauflächen der übrigen einheimischen 

 Murinen. 



Taf I, Fig. 1—7. 



Den Bau der Kauflächen bei der Wald- 

 maus sahen wir bereits, insbesonders die 

 Höcker und die Ausgestaltung der auf iiinen 

 vorkommenden Schmelzfalten, ira nachstehen- 

 den wollen wir auf Grund der dort gewonne- 

 nen Resultate die Kauflächen der übrigen ein- 

 heimischen Murinen untersuchen. Meine Unter- 

 suchungen beziehen sich auf folgende einhei- 

 mische Arten : Hausratte {Mus rattus L.), 

 Wanderratte (Mus norvégiens Erxleben), Haus- 

 maus {Mus musculus L.), Ahrenmaus (Mus 

 Waqneri Everssi.), Brandmaus {Mus agrárius 

 Pall.), Zii'ergmans (Mus minutus Pall.). Die 

 neuerer Zeit auch in Ungarn gefundene ägyp- 

 tische Ratte {Mus rattus L. var. alexandrinus 

 Geoffr.) Hess ich unbeachtet, ich konnte dies 

 umsomehr tun, da ihr Gebiss mit dem der 

 Hausratte völlig übereinstimmt. 



Mus rattus L. 



Taf. Ill, Fig. 1 a, b. 



Die obere Zahnreihe («) ähnelt auf den 

 ersten Anblick einigermassen derjenigen der 

 Hausmaus, dagegen bemerken wir sofort auf 

 der Kaufläche des ersten und zweiten Backen- 

 zahnes die schwache Ausbildung der dritten 

 Felder. Die Zahnreihe ist der Grösse des 

 Tieres entsprechend bedeutend stärker und 

 auch die Höcker massiver. 



M. 1. sup. Wir können noch genau wahr- 

 nehmen, dass das erste und zweite Feld durch 

 Zusammenschmelzen dreier Schmelzfalten ent- 

 stand. Das dritte Feld weicht ab, hier sind 

 nur zwei Höcker und daher zwei Falten ver- 

 schmolzen, die innere Falte der Waldmaus 

 fehlt. Die Kaufläche besitzt insgesamt acht 

 Höcker ; von den Feldern ist das zweite am 

 grössten. 



M. 2. sup. Im ersten Felde ist eine ein- 

 zige Schnielzfalte vorhanden, die innere Falte 

 fehlt. Das zweite Feld entstand aus drei Fal- 

 ten, im dritten Felde waren ursprünglich wie 

 am ersten Zahne nur zwei Falten. Die Zahl 

 der Höcker beträgt sechs ; von den Feldern 

 ist das zweite am grössten. 



M. 3. sup. Im ersten Felde ist nur eine 

 Falte zu bemerken, das zweite Feld entstand 

 aus drei Falten, im dritten Felde ist wieder 



