198 



Ha az erdei Cüér és a két patkányfej záp- 

 fogain a gumók fejlettségét hasonuljuk össze, 

 akkor arra a tapasztalatra jutunk, hony a 

 patkányoknál már nem követhető a guniók 

 helyzete olyan könnyen, mint az erdei egérnél ; 

 a gumók kezdenek itt szorosabban egyesülni, 

 ijgy hogy gyakran alig tudnók kellően magya- 

 rázni, ha össze nem hasonlitauók éppen az 

 erdei egér gumóival, melyek a legmarkánsab- 

 ban mutatják még hovatartozandóságukat. 

 Különösen feltűnő a patkányoknál az első két 

 felső zápfog rágólapján a gumók elcsenevé- 

 szedettsége a harmadik mezőben. 



A patkányokkal sok rokon vonást mutat 

 a következő két faj : a házi és a í^özűeüér. 



Mus musculus L. 



(III. tábla, 3. ábra, a, b). 



A felső fogsor (a) önkéntelenül a patkányok 

 fogsorát juttatja eszünkbe, mintha kisebb 

 kiadása volna. A zománczredők igen véko- 

 nyak s keskeny mezőkké alakulnak. 



M. 1. sup. Az első két mező három redő- 

 ből állott össze, melyek közül a külsők jó 

 mélyen lecsúsztak. A harmadik mezőben szint- 

 úgy, mint a patkányoknál, csak két redő volt. 

 Gumószám nyolcz, a második mező a leg- 

 nagyobb. 



M. 3. sup. Az első mezőijén a külső redő 

 magányosan áll, a másodikban eredetileg három 

 redő volt, a külső mélyen lecsúszott, a har- 

 madikban két redő. Gumószám hat. Itt is a 

 második mező a legnagyobb. 



M. 3. sup. Kissé nehéz ezt a fogat magya- 

 rázni. Ügy lehetne felfogni, hogy ez a fog 

 három gumójú, sokan a meghatározást is éppen 

 ezen fog alapján végzik, t. i. ez a fog három- 

 karélyú, az erdei egér öt karélyú fogával 

 szemben. De ha ezt elfogadjuk, akkor épp 

 ilyen joggal nevezhetnök a patkányok felső 

 harmadik zápfogát is háromkarélyúnak, sőt 

 az erdei egérét is, mert tényleg három karély 

 látszik, azonban nem szaliad elfelednünk azt, 

 hogy ez a háromkarélyúság öt gumóból áll 

 össze. Hosszabb sort vizsgálva a házi egérnél 

 is megtaláltam e fogon az öt gumót. A meg- 

 iiatározásnál azért szerintem ne is erre a fogra 

 fektessük a fősúlyt, a mely kicsinységénél 

 fogva ugyan eléggé különbözik az erdei egéré- 



Wenn wir auf den Molaren der Waldmaus 

 und den beiden Rattenarten den Grad der 

 Entwicklung der Höcker vergleichen, werden 

 wir finden, dass bei den Ratten die Lage der 

 Höcker nicht so leicht wie bei der Waldmaus 

 zu entziffern ist, die Höcker beginnen sich 

 hier fester zu verbinden, so dass wir sie oft 

 nicht gehörig interpretieren könnten, wenn 

 wir sie nicht mit den Höckern der Waldmaus 

 verglichen, welche noch am deutlichsten ihre 

 Zugehörigkeit zeigen. Besonders auflallend 

 ist bei den Ratten die Rückbildung der Höcker 

 im dritten Felde auf den beiden ersten obe- 

 ren Backenzähnen. 



Viele verwandtschaftliche Züge mit den 

 Ratten haben folgende beide Arten : die Haus- 

 und die Ährenmaus. 



Mus musculus L. 



Taf. Ill, Fig. 3 a, h. 



Die obere Zahnreihe (a) erinnert unwillkür- 

 lich an die Zahnreihe der Ratten, nur ist sie 

 kleiner. Die Öchmelzfalten sind sehr dünn 

 und bilden schmale Felder. 



M. 1. sup. Die beiden ersten Felder ent- 

 standen aus drei Falten, von denen die äus- 

 seren gut tief hinunterglitten. Im dritten Felde 

 waren wie bei den Ratten nur zwei Falten. 

 Höckerzahl acht, das zweite Feld das grösste. 



M. 2. 8up. Im ersten Feld steht die äussere 

 Falte allein, im zweiten waren ursprünglicli 

 drei Falten, die äussere glitt tief hinab, im 

 dritten Felde sind zwei Falten Höckerzahl 

 sechs. Auch hier ist das zweite Feld das 

 grösste. 



M. 3. sup. Dieser Zahn ist etwas schwie- 

 rig zu interpretieren. Man könnte annehmen, 

 dieser Zahn sei dreilappig; viele finden auch 

 eben auf diesem Zahn einen Unterschied bei 

 der Determination. Dieser Zahn wäre nämlich 

 dreilappig, dagegen der der Waldmaus fünf- 

 lappig. Akzeptieren wir jedoch dies, so könn- 

 ten wir mit eben dem Rechte auch den dritten 

 oberen Zaiin der Ratten dreilappig nennen, 

 ja sogar den der Waldmaus, da wir tatsäch- 

 lich drei Lappen sehen, dagegen dürfen wir 

 nicht vergessen, dass diese Dreilappigkeit 

 aus fünf Höckern entstand. Eine grössere 

 Reihe Zähne untersuchend, fand ich auch bei 

 der Hausmaus fünf Höcker. Nach meinem 

 Dafürhalten mögen wir iiei der Determinatum 

 nicht auf (liefen Zahn dm Schwerpunkt legen. 



