205 



Biztos adatok madaraink táplálko- 

 zásáról. 



— Hetedik közlemény. — 

 Irta : Csíki Ernő. 



Gyoniortartalom-vizsgálataini folytatásaként^ 

 ez alkalommal a vércsékről számolhatok be, 

 mely vizsg'álatok nemcsak az eddigi meg- 

 figyelések megerősítését, de egyik vitás tény 

 tisztázását is eredményezték. 



Positive Daten über die Nahrung 

 unserer Vögel. 



— Siebente Mitteilung. — 

 Von E. CsiKi. 



Als Fortsetzung' der bisherigen Unter- 

 suchungen des Mageninhalts unserer Vögel, 

 kann ich diesmal über Falken berichten. Diese 

 Untersuchungen bestätigen nicht nur die bis- 

 herigen Beobachtungen, sondern erzielten in 

 einem fraglichen Falle ein endgültiges Resultat. 



55. Cercluieis vespertinus L. 



Mielőtt a kék vércse gyomortartalmának 

 vizsgálatáról beszámolnék egy rövid pillantást 

 kell vessek irodalmunkra. Petényi S. János 

 volt az első, a kinek e madár legkimeritőbb 

 ismertetését köszönhetjük. Jóval halála után 

 megjelent ismertetésében- a táj)lálékra vonat- 

 kozó fejezet igy hangzik : 



„A táplálék. Noha a kék vércse begyében 

 nagynéha kétéltűekre — például zöld békákra 

 — is találíiatunk, a melyeket e madár tavasz- 

 kor, a midőn rendes tápláléka még nem fej- 

 lődött ki, a gyepesek pocsolyáinak széléről 

 szedeget, :i hova a béka ekkor ikrázni száll, 

 úgy látszik, hogy a természet legfőképpen a 

 nagyobb bogárságra, mint bogarakra, sáskákra 

 stb. utasítja. Különböző időszakokban e vércse 

 begyében a saját nedveikben föláztatva puhí- 

 tott sáskáknak, tücsköknek és Rhizotrogus 

 bogaraknak nagy tömegeit találtam. A tömeg 

 főrészét zöldes sáskák, mint Decticus, Ódon- 

 tura, Locusta alkották, a melyekre a madár 

 vetéseken, kaszálókon, tarlókon vadászott. Az 

 1842-iki óv tavaszán egy hím gyomrában és 

 Ijegyében csupa cserebogarat találtam. Négy 

 kék vércsének gyomrában, — melyet Tisza- 

 földvárról küldtek — mindenféle bogárság 

 maradékai voltak, mint tücskök, cziczindela-, 

 csere- és futóbogarak ; de egész hernyók és 

 sima bábok is akadtak ; kettőnek a gyomrá- 



' Az előbbi hat közlemény az , Aquila" következő 

 köteteiben jelent meg : 1. XI, 1904, p. 270—317 ; 

 2. XII, 190.'-., p. 312-330; 3. XIII, 190G, p. 148-161; 

 4. XIV, 1907, p 188—202: 5. XV, 1908, p. 183-206; 

 (i XVI, 1909, p. 139—144. 



- Herman Ottó : Petényi S. J., a magyar tudomá- 

 nyos madártan megalapítója. 1799—1855. Budapest 

 1891, p. 58. 



Aquila XVII. 



Bevor ich über meine Untersuchungen be- 

 treffend den Mageninhalt des Rotfussfalken 

 berichte, muss ich einen Blick auf unsere 

 Literatur werfen. J. S. Petényi war der erste, 

 dem wir die ausführlichste Beschreibung des 

 Vogels verdanken. In seiner, spät nach seinem 

 Tode erschienenen Beschreibung- lautet das 

 Kapitel über die Nahrung folgendermassen: 



„Die Nahrung. Obwohl mau im Kröpfe 

 dieses Falken mitunter auch Amphibien, z. B. 

 Laubfrösche findet, welche der Vogel im Früh- 

 jahr, so lange es nämlich an wahrem Futter 

 noch mangelt, vom Rande der Lachen der 

 Grasplätze aufnimmt, wohin sich diese Frösche 

 zum Laichen begeben, so scheint er von Natur 

 doch hauptsächlich nur für grössere Kerfe, 

 wie Coleopteren, Orthopteren usw. bestimmt 

 zu sein. Ich fand in seinem Kröpfe und Magen 

 zu verschiedenen Zeiten gewöhnlich eine 

 Menge von grossen, dicken, in ihrem eigenen 

 Saft aufgeweichten Heuschrecken, Grillen, so 

 auch Rhizotrogus-Arton. Vorzüglich waren es 

 die grünlichen Heusclirecken, Decticus, Odon- 

 tura. Locusta, auf welche er seine Jagd auf 

 Saaten, Wiesen, Stoppeln, Ackern veranstal- 

 tete. Im Frühjahr 1842 fand ich im Magen 

 sowie auch im Kröpfe eines Männchens sonst 

 nichts als Melolontha. In den Mägen von vier, 

 aus Tiszaföldvár erhaltenen Stücken waren 



' Die früheren sechs Mitteilungen sind in den fol- 

 genden Bänden der „Aquila" erschienen: 1. XI, 1904, 

 p. 270-317; 2. XII, 1905, p. 312 -3.30 ; 3 XUI, 1906, 

 p. 148-161; 4. XIV, 1907, p. 188-202 ; 6. XV, 1908, 

 p. 183-206 ; 6. XVI. 1909, p. 139—144. 



- Otto Herman : J. S. v. Petényi, der Begründer der 

 wissenschaftlichen Ornithologie in Ungarn. 1799 — 1855. 

 Budapest 1891, p. 62. 



27 



