206 



ban azonban kecske- és varasbékadarabok 

 is voltak. Ekkoron hideg, szeles idő járt, 

 bogár alig termett s így meglehet, hogy a 

 két vércse szükségből fanyalodott rá a békákra. 

 Az egyik gyomrában még egy fényes hiis- 

 légy is akadt. 



Madárnak vagy apró emlősnek soha még 

 csak nyomát sem találtam a vadonban lőtt 

 kék vércse gyomrában s így tévedésnek látszik 

 Meyer állítása, mely szerint ez a vércse „egeret 

 és madarat is eszik." Bizonyos azonban, hogy 

 ez a vércse néha apró kavicsokat nyeldes." 



Chernél^ is gazdaságilag leghasznosabb 

 madaraink eg_yikének tartja a kék vércsét. 

 Szerinte is tápláléka leginkább rovarokból áll, 

 melyek között számos nagyon kártékony faj 

 van. Csak megérkezéskor (április végén), a 

 mikor a rovarélet még nem fejlődött ki tel- 

 jesen, vagy hideg időjáráskor vetemedik béká- 

 ra, gyíkra. Mint Petényi, ügy Chernél sem tud 

 esetet, hogy a kék vércse madarat ölt volna. 

 Chernél szerint a kék vércse szerepe már 

 azért is fontos, mert azokon a helyeken él, 

 a hol termesztményeinket, legelőinket rongáló 

 szöcskék, sáskák, tücskök elhatalmasodnak. 

 Ezeket pusztítja azután nagyban, más mada- 

 rak segítségével, mivel azután e rovarok túl- 

 szaporodását korlátozza. 



A megvizsgált anyag a következő : 



1. [66.] Csanlarér, 1907. IV. 19. — Gryllus 

 campestris L. (6).^ 



2. [15.] Budapest, 1901. IV. 20. — Harpalus 

 distinguendus Duft. (6), H. tardus Panz. (2), 

 Pedínus femoralis L. (8), Aphodius inelano- 

 stictus ScHMDT. (1), Serica holosericea Scop. (1), 



' CheenelhAzi Chernél IstvAn : Magyarország ma- 

 darai. II. könyv. Budapest, 1899, p. 428. 



' A folyószám után zárójelben [ ] levö szám a 

 leltári szám, iitána következik a gyűjtés helye és 

 ideje és a gyomortartalomban talált állatok felsoro- 

 lása ; a nevek után zárójelben ( ) levö számok a 

 példányok számát jelentik. 



Überreste von allerlei Insekten, namentlich 

 von Grillen, von Cicindellen, Melolontha, Lauf- 

 käfern, auch ganzen Raupen, glatten Larven ; 

 bei zveeien aber waren Stücke von verschluck- 

 ten kleinen Fröschen und Kröten vorhanden. 

 Es herrschte zu dieser Zeit eine sehr windige, 

 kalte Witterung, dass es kaum möglich war 

 Käfer zu finden, wahrscheinlich deswegen 

 frasseu die Falken aus Not auch Amphibien. 

 In einem Magen fand ich selbst eine glänzende 

 Fleischfliege vor. 



Nie fand ich aber bei allen den vielen 

 untersuchten Rotfussfalken irgend ein Über- 

 bleibsel oder eine Spur von einem Säugetier 

 oder einem Vogel ; folglich scheint Meyer zu 

 irren, wenn er behauptet : „dass der Kotfuss- 

 falke auch Vögel und Mäuse fresse." Wohl 

 verschluckt aber dieser Falke mitunter auch 

 Kieselkörner. " 



Auch Chernél^ hält den Kotfussfalken für 

 einen der wirtschaftlich nützlichsten Vögel. 

 Nach ihm besteht seine Nahrung aucli gröss- 

 tenteils aus Insekten, unter welchen viele sehr 

 schädliche Arten sind. Nur bei seiner Ankunft 

 (Ende April), wenn sich die. Insektenwelt noch 

 nicht ganz entwickelt hat, oder bei kaltem 

 Wetter begnügt er sich mit Fröschen, Eidechsen. 

 Wie Petényi so ist auch Chernél kein Fall 

 bekannt, wo der ßotfussfalk Vögel vertilgt 

 hätte. Nach Chernél spielt der Rotfussfalk 

 schon deshalb eine wichtige Rolle, weil er 

 aii solchen Stellen lebt, wo unsere Kulturen 

 durch Locustiden, Grillen, Heuschrecken be- 

 herrscht werden. Diese vertilgt er in grossem 

 Masse, anderseits setzt er mit Hilfe anderer 

 Vögel der starken Vermehrung dieser Insekten 

 eine Schranke. 



Das untersuchte Material war folgendes: 



Gryllus campestris L. (12), felismerhetetlen 

 hernyó (nicht erkennbare Raupe) (8). 



3. [16.] Budapest, 1901. IV. 20. — Carabus 

 grnnulatus L. (2), Harpalus aeneus F. (4), 

 Dermestes lardarius L. (1), Pedinus femoralis 

 L. (1), Dorcadion aethiops Scop. (2), D. pedestre 



' St. Chernél v. Chernelhäza : Die Vögel Ungarns. 

 II. Band. Budapest, 1899, p. 428. 



- Die in Klammer | J stehende Zahl hinter der 

 laufenden Nummer ist die Inventar-Nummer, dann 

 folgt der Saminelort, die Sammelzeit und Aufzählung 

 der im Mageninhalt gefundenen Tiere ; eine Zahl in 

 Klammer ( ) nach den Tiernamen bezeigt die Zahl 

 der Exemplare. 



