218 



A felsorolt jegyzékből látható, hogy a kék- 

 vércse, úgy a mint azt az irodalom is tanú- 

 sítja, első sorban is rovartáplálékból él és 

 csak ritkán, elvétve találkozik gyoniortartalmá- 

 l)an gerinczes állat. Sajnos a vizsgálatok 

 igazolták Meyer régi közlését, melyet, a mint 

 a bevezető sorokból látható. Petényi kétségbe- 

 vont, t. i. azt, hogy a kékvércse madárfiókát 

 is pusztít és kisebb emlőst is eszik. A meg- 

 vizsgált gazdag anyagban két esetben találtam 

 madárnyomot. Az egyik esetben a niadárfióka 

 fajtája már nem volt megállapítható, a másik 

 esetben pedig az a nádi sármány {Emberiza 

 schoenidus) liókájának bizonyult. Gerinczesek 

 közül egy esetben egeret, négy esetben pocz- 

 kot és három esetben békát állapítliattam meg. 

 Hogy madarunk rendes körülmények között 

 is táplálkozik kisebb gerinczesekkel avagy 

 csak akkor, ha az időjárás zord és a bogár- 

 ság még nem hagyja el rejtekét és így kény- 

 telen szemét apró emlősre, madárra, békára 

 vetni, még további pontos megfigyelésre szorul. 



A mi a rovartáplálékot illeti, azt látjuk, 

 hogy leginkább azon rovarokra vadászik, 

 melyek vadászterületén nagyobb számban je- 

 lennek meg, tehát elsősorban^a kártékonyakra. 

 Legtöbb esetben találjuk a mezei tücsköt 

 (felénél több esetben), a lóteti^ít {Gryllotalpa 

 rnlguris Late.), továbbá Harpaliis aeneus F. 

 és H. distimjuimdus Duft., Amara aenea Deg., 

 Pterostichiis ciqjreus L., Rhantus pundatus 

 Bed., Siljiha ohscura L., Geotrupes vernalis L., 

 ('o2)ris lunaris L., Serica holoserica Scop., 

 lihizotrogus aecquinodiaíis Hbst., Melolontha 

 rulqaris F., Cleonus piger Scop. és Spheno- 

 piiorus ahbreviafus F. bogarakat, hernyókat, 

 néhány mezei poloska-félét, a vörös és fa- 

 rontó hangyákat és egy reczésszárnyút. Ezek 

 közül némelyik egy-egy esetben nagyobb 

 mennyiségben is van jelen, így az említett 

 Harpalus aeneus és distinguendus, egy vízi- 

 bogár ((?ra/;/iorZeres cinereiis L ), a sárga csere- 

 bogár (Rhlzotrogus aequinodialis Hbst.) és a 

 közönséges cserebogár (Melolontha vulgaris 

 F.), a mezei tücsök (Gryüus campestris L.), 

 a farontó (Campionotiis vagus Scop.) és a vörös 

 Aquila XVII. 



Der Rotfussfalk ist wie aus obiger Liste 

 ersichtlich und wie dies auch die Literatur 

 lehrt, in erster Linie ein Insektenvertilger 

 und nur vereinzelt selten finden wir in seinem 

 Mageninhalt irgend ein Wirbeltier. Leider 

 bestätigten die Untersuchungen jene alte 

 Mitteilung von Meyer, welche, wie aus den 

 einleitenden Zeilen ersichtlich ist, von Petényi 

 bezweifelt wurde, nämlich dass der Rotfuss- 

 falk auch junge Vögel vernichtet und mit- 

 unter auch Säugetiere frissi. Im untersuch- 

 ten, sehr reichen Material fand ich in zwei 

 Fällen Vogelreste. Im ersten Falle war die 

 Art des Vogeljungen nicht mehr feststellbar, 

 im zweiten Falle hat sich der junge Vogel als 

 ein Rohrammer (£'«iierii'a schoenidus) heraus- 

 gestellt. Von anderen Wirbeltieren konnten in 

 einem Falle die Hausmaus, in vier Fällen die 

 Feldmaus und in drei Fällen Frösche fest- 

 gestellt werden. Ob unser Vogel auch regel- 

 mässig kleinere Wirbeltiere vertilgt, oder ob 

 dies nur dem rauhen Wetter zuzuschreiben 

 ist, wenn die Insektenwelt ihre Verstecke 

 nicht verlässt und der Rotfussfalk genötigt 

 ist sein Augenmerk auf kleine Säugetiere, 

 Vögel oder Frösche zu werfen, bleibt noch 

 weiteren genaueren Beobachtungen festzu- 

 stellen vorbehalten. 



Was nun die Insekteniiahrung anbelangt, 

 so sehen wir, dass er hauptsächlich auf solche 

 Insekten jagt, die in seinem Jagdrevier in 

 grösserer Anzahl erscheinen, also in erster 

 Linie auf Schädlinge. In den meisten Fällen 

 finden wir folgende Arten vertreten : Feld- 

 grille (in mehr als die Hälfte aller Fälle), 

 Maulwurfsgrille (Grgllotalpa vulgaris L.atr.), 

 weiters Harpalus aeneus F. und distinguendus 

 DwT, Aiiiara aenea Deg., Pterostichus cupreus 

 L., Ehantus pundatus Bed., Silpha ohscura L., 

 Geotrupes vernalis L., Copris lunaris L., Serica 

 holosericea Scop., lihizotrogus aequinodialis 

 Hebt., Melolontha vulgaris F., Cleonus piger 

 Scop. und Sphenophorus ahhreviatus F. an 

 Käfern, dann Raupen, einige Feldwanzen, die 

 rote und die Holzameise und eine Limnophi- 

 lide. Von diesen sind einige oft in grösserer 

 Anzahl vorhanden, so Harimlus aeneus und 

 distinguendus, Graphoderes cinereus L., der 

 Junikäfer (Rhizotrogus aequinodialis Hbst.) 

 und der Maikäfer (Melolontha vulgaris F.), die 

 Feldgrille (Gryllus campestris L), die Holz- 

 ameise (Vamponolus vagus Scop.), die rote 



28 



