i>2l 



néhány nappal későbben Hámori Mihály gond- 

 nok kíséretében a diniiyési rész sirálytelepein 

 végzett jelöléseivel igyekezett kissé csökken- 

 teni azt a nagy különbséget, a mely a múlt 

 évben elért mennyiséggel szemben mutatkozott. 



A múlt esztendőben 371 fiókát jelöltünk 

 egy nap alatt; az idén pedig kétnapi mun- 

 kával is csak 233ra tudtuk fölvinni. A különb- 

 séget egyrészt az okozta, hogy a főtelep az 

 idén jóval kisebb volt, mint a múlt évben, 

 mert a sirályok egy része áttelepedett a nagy 

 vízállás következtében víz alá került dinnyési 

 részbe, másrészt pedig az, hogy a fiókák a 

 jelölés idején már igen fejlettek voltak, a mi 

 megnehezítette kézrekeritésüket. 



A dankasiráli/ok tanulságos vonulásának 

 tüzetes vizsgálata czéljából az idén lehetőleg 

 egyéb telepek lakóit is meg akartuk jelölni, 

 de a leggondosabb utánjárás daczára se tud- 

 tunk újabb telepekről tudomást szerezni, bár- 

 mily hihetetlenül is hangozzék ez a beismerés. 

 A velenczein kívül még egy telepet ismertem, 

 melyről 1908 tavaszán szereztem tudomást, 

 mikor de. SziíÁvy Kornél barátommal a magyar 

 Alduna madártani viszonyait tanulmányoztuk. 

 A telep akkor elég népes volt. Elhatároztam, 

 tehát, hogy a sok nehézség daczára is föl- 

 keresem ezt a telepet. Az aldunai réti vadász- 

 társaság LowiESEE Imre megfigyelőnk közben- 

 járására készséggel megadta a belépési jegyet, 

 a telep fölkeresésére pedig Zatkalik János 

 borcsai körjegyző úr bocsátotta rendelkezé- 

 semre a szükséges eszközöket és embereket. 

 A telepnek sajnos már csak a romjai voltak 

 meg; mindössze 3 — 4 fészket leltem, amelyek- 

 ben június 15-én még tojások voltak. 



Magyarországon tehát az idén is csak a 

 Velenczei tavon jelölhettünk dankasirályokat, 

 de ennek daczára is hírt adhatunk a sirály- 

 jelölések kiterjesztéséről, a mennyiben Loca 

 Kurt Csehországban a Hirnsen taván levő 

 telepen jelölt sirályfiókákat s evvel remél- 

 Aquila XVII. 



auch Assistent Eugen Greschik beteiligte, 

 welcher einige Tage später mit Administrator 

 Michael Hámori auch auf dem bei Dinnyés 

 gelegenen Teile Markierungen vollzog, um 

 dadurch den grossen Unterschied, welcher 

 zwischen der heuer und im vorigen Jahre 

 erreichten Anzahl bestand, einigermassen zu 

 verringern. 



Im vorigen Jahre wurden in einem Tage 

 371 Junge markiert, während heuer während 

 zwei Tagen nur 233 beringt werden konnten. 

 Der Unterschied wurde einerseits dadurch 

 verursacht, dass die Hauptkolonie heuer be- 

 deutend kleiner war, indem ein Teil der 

 Lachmöwen in das trockengelegte Gebiet 

 bei Dinnyés übersiedelte, welches heuer in- 

 folge des hohen Wasserstandes überschwemmt 

 wurde, anderseits aber dadurch, dass die Jun- 

 gen zur Zeit des Markierens schon stark 

 entwickelt waren, wodurch das Einfangen der- 

 selben sehr erschwert wurde. 



Behufs eingehenderen Studiums der so lehr- 

 reichen Zugsverhältnisse der Lachmöwe trach- 

 tete ich heuer womöglich auch die Bewohner 

 anderer Kolonien zu markieren, doch konnten 

 trotz sorgfältigster Nachforschungen keine 

 Nachrichten über andere Kolonien erhalten 

 werden, so unglaublich auch dies erscheinen 

 möge. Ausser der Velenczeer Kolonie war mir 

 persönlich noch eine bekannt, welche ich im 

 Frühjahre 1908, als ich mit meinem Freude 

 Dr. KoRNEL V. SzLÁvY die ornithologischen Ver- 

 hältnisse der unteren Donau studierte, kennen 

 lernte. 



Die Kolonie war damals ziemlich volkreich, 

 weshalb ich mich entschloss dieselbe trotz der 

 bedeutenden Schwierigkeiten zu besuchen. Der 

 Ried-Jagdverein der unteren Donau stellte 

 durch Vermittlung unseres Beobachters Embrice 

 Lowieser bereitwilligst eine Eintrittskarte zur 

 Verfügung, während die notwendigen Mittel 

 sowie die Mannschaft von Johann Zatkai-ik in 

 Borcsa beigestellt wurden. Von der Kolonie 

 waren leider nur mehr Reste vorhanden : ich 

 fand im ganzen 3 — 4 Nester, welche am 15. 

 Juni noch Eier enthielten. 



In Ungarn konnten also heuer wieder nur 

 die Lachmöwen des Velenczeer Sees gezeich- 

 net werden, doch können wir trotzdem von 

 einer Ausbreitung der Möwen-Markierungen 

 Nachricht geben, indem Kurt Loos in Böhmen 

 auf dem Teiche bei Hirnsen Lachmöwenjunge 



29 



