227 



faodvakban fészkelő seregélyek egy része 

 szintén otthagyta a régi fészkeket és pedig 

 azért, mert a fiókák kiemelése czéljából szük- 

 séges volt az odunyílások tágítása. A kitágí- 

 tott nyilású odvakba ugyanis bele tud menni 

 a nyest is, a mint azt Szeöts Béla közvetlen 

 megfigyelésből látta s ezért tán nem érzik 

 magukat biztonságban. Ezen a hiányon bizo- 

 nyára segítenek a fészektelep környékén ki- 

 függesztendő mesterséges fészekodvak, a me- 

 lyekből a fiókákat röplyuktágitás nélkül vehetik 

 majd ki. 



Más helyről nem kaptunk idevonatkozó ada- 

 tokat — igaz, hogy a többi közreműködő 

 majdnem kizárólag fiókákat jelölt, a mi az 

 öreg madarakat a tapasztalat szerint nem 

 készteti otthonuk elhagyására s ezért a jelö- 

 lésnek ez a módja a jövőben is bátran végre- 

 hajtható. Az öreg madarak jelölése ellenben 

 csak a legnagyobb óvatossággal és lehetőleg 

 káros madarakon végzendő. A kinek van valami 

 régi kedves madártanyája és nem akarja azt 

 elveszíteni, annak semmiesetre se ajánlható 

 az öreg madarak jelölése abból a czélból, 

 hogy megtudja, vájjon mindig ugyanazok tér- 

 nek-e vissza, vagy sem. Teljesen azonban nem 

 szabad elejteni az öreg madarak megjelölését. 

 Különösen annak kell azt megengedni, a ki, 

 miként Szeöts Béla is, oly körültekintő gon- 

 dossággal és rendszerességgel végzi azokat, 

 hogy abból a tudománynak valóban számottevő 

 haszna is van. A kísérlet ugyanis nem köve- 

 teli a madár életét, hanem legfeljebb más 

 otthon fölkeresésére készteti. 



A jelölés közben szerzett egyéb tapaszta- 

 lataimból ezúttal is közlöm a fehér gólyára 

 vonatkozó stMtisztikai kimutatást, hogy mekko- 

 rák voltak vidékenként a fészekaljak, és mek- 

 kora a gólyaállomány az egyes községekben. 

 A múlt évi állapottal való összehasonlítás 

 czéljából egyúttal közlöm az 1909- évben meg- 

 szállott fészkek számát. Egyelőre még csak 

 annyi látszik belőle, hogy az állomány a leg- 

 több helyen csak kis hullámzásnak van alá- 



Fliegenfänger beendigten trotz der Störungen 

 ihre Brut und wechselten erst im heurigen 

 Frühjahre den Nistplatz. Die in natürlichen 

 Baurahöhlen nistenden Stare verliessen teil- 

 weise ebenfalls die alten Nisthöhlen, und zwar 

 deshalb, weil die Fluglöcher behufs Ausneh- 

 mens der Jungen erweitert werden mussten. 

 Die Höhlungen mit erweiterten Fluglöchern 

 sind nämlich auch für die Marder zugäng- 

 lich, wie dies v. Szeöts direkt beobachten 

 konnte und fühlen sich die Stare daher in 

 solchen nicht sicher. Diesem Mangel kann 

 jedenfalls durch das Aushängen von künstli- 

 chen Nisthöhlen in der Nähe der Brutkolonie 

 abgeholfen werden, aus welcher die Jungen 

 auch ohne Fluglocherweiterung herausgenom- 

 men werden können. 



Sonst erhielten wir keine diesbezüglichen 

 Daten, hauptsächlich deshalb, weil die übri- 

 gen Teilnehmer fast ausschliesslich nur Junge 

 Vögel markierten, was ja bekanntlich die 

 Elternvögel nicht zum Verlassen der Brut- 

 stelle veranlasst, weshalb diese Art und Weise 

 der Markierungen auch in Zukunft ohne Skru- 

 pel angewendet werden kann. Das Markieren 

 der alten Vögel sollte jedoch nur mit gröss- 

 ter Vorsicht und womöglich nur an schädli- 

 chen Arten angewendet werden. Hat jemand 

 eine alte liebgewonnene Vogelniststelle und 

 will er dieselbe nicht verlieren, so kann ihm 

 das Markieren der alten Vögel, um zu erfah- 

 ren, ob immer dieselben zurückkehren oder 

 andere, auf keinen Fall empfohlen werden. 

 Gänzlich darf jedoch das Markieren der alten 

 Vögel nicht aufgegeben werden. Dasselbe muss 

 jedoch vorzüglich nur jenen gestattet werden, 

 die mit einer solchen Umsicht und Sorgfältigkeit 

 vorgehen wie Béla v.SzEöTB, so dass die Wissen- 

 schaft davon auch tatsäclilichen Nutzen zieht. 

 Der Versuch verlangt nämlich kein Vogelleben; 

 die ärgste Folge ist das Aufsuchen einer an- 

 deren Brutstelle. 



Von meinen übrigen, während der Markie- 

 rungen gesammelten Erfahrungen gebe ich 

 auch diesmal die statistische Zusammenstel- 

 lung, wie gross heuer gebietsweise die Storcli- 

 gelege waren und wie hoch sich in den ein- 

 zelnen Gemeinden der Storchbestand beläuft. 

 Behufs Vergleichung mit dem vorjährigen Be- 

 stände führe ich auch die Anzahl der im Jahre 

 1909 besiedelten Nester an. Vorläufig is daraus 

 nur so viel ersichtlich, dass der Bestand an 



