232 



A fejlettebi) tiókák az ember közeledésére 

 lehetőleg menekülnek. Bátran beleniásznak a 

 vízbe s hatalmas talpú, hosszú ujjú lábakkal 

 a nádszálakba kapaszkodva meglepő gyorsa- 

 ságot fejtenek ki. Ha a három, négy vagy 

 néha öt fióka ugyannyi irány felé menekül, 

 akkor csak a legnagyobb vigyázat és sebes- 

 ség mellett lehet valamennyit kézrekeríteni. 

 Gyakran elbújnak a fészek alá, a hol csak 

 nehezen találhatók meg ; úgy tűnt föl a dolog, 

 hogy a védekezésnek ez a módja különösen 

 a szárnyas ragadozók ellen lehet czélravezető. 

 A fiatalabb, kevésbbé mozgékony példányok, 

 inkább riasztással próbálnak szerencsét: hosszú 

 kígyónyakukat kinyújtva, gyenge vakkantást 

 hallatva ügyetlenül vagdalkoznak. Általában 

 csodálkoztam, hogy mily gyámoltalanul bánnak 

 hosszú hegyes csőrükkel. A kevésbbé jól föl- 

 fegyverzett hakcsó-fiókák sokkal riasztóbb ha- 

 tást tudnak elérni vitéz, de ártalmatlan vag- 

 dalkozásaikkal és haragos vakkantásaikkal. 



A kamaristyei gémtanija. Bácsordas község 

 határában Kamaristye kincstári erdöőri lak 

 közelében az ú. n. Zsivicza barában van ez 

 a telep, a régi és új dunatöltés között. Még 

 egészen új keletű, valószínűleg múlt évi telepü- 

 lés, mely a terület ármentesítésének a követ- 

 kezménye ; a terület az ármentesítés követ- 

 keztében megszabadult az árviz okozta vesze- 

 delmektől, s ezáltal alkalmassá vált a meg- 

 településre. A főkontingenst, ^s'^'^szt a bak- 

 csók. Vb" részt az üstökös gémek, másik ^/^-át 

 pedig vörös gémek alkotják. A fészkek száma 

 körülbelül 300. A vörös gémek főleg a telep szé- 

 leit foglalták el, míg az üstökös gémek inkább a 

 telep belsejében a leghozzáférhetetlenebb ré- 

 szen terjeszkedtek el, A fészkek mind törékeny, 

 gyenge fűzfákon voltak, ÍV-, — 3 méter magas- 

 ságban a víz színe fölött. Az egész telep víz 

 alatt állott, úgy hogy meglehetős nehéz volt 

 a hozzáférhetés. A sűrű füzesben szinte lehe- 

 tetlen a csónakkal való közlekedés, s ezért 

 a telep nem túlságosan csábítja a pecsenyére 

 éhes naplopókat. Természetesen ez a körül- 

 mény a jelölést is nagyon megnehezíti és ez az 



Die kräftigeren Jungen suchen beim Erschei- 

 nen des Menschen womöglich das Weite. Sie 

 steigen ohne Bedenken in das Wasser hinein und 

 entwickeln eine überraschende Geschwindig- 

 keit, indem sie, sich mit ihren mächtig besohl- 

 ten mit langen Zehen versehenen Füssen an 

 die Rohrstengel anklammernd fortschreiten. 

 Wenn die drei oder \der, manchmal auch fünf 

 Jungen nach ebensoviel Richtungen hin flüchten, 

 kann man derselben nur mit der grössten 

 Vorsicht und Geschwindigkeit habhaft wer- 

 den. Oftmals verstecken sie sich auch unter 

 die Nester, wo sie nur schwer entdeckt wer- 

 den können; es machte den Eindruck, als ob 

 diese Verteidigungsweise besonders gegen die 

 geflügelten Räuber Schutz gewähren könnte. 

 Die schwächeren und weniger beweglichen 

 Exemplare versuchten es lieber mit dem 

 Schrecken : den langen Schlangenhals aus- 

 gestreckt stossen sie einen schwachen Ton 

 aus und fuchteln mit ihrem Schnabel unge- 

 schickt herum. Überhaupt musste ich mich 

 wundern, wie unbeholfen sie ihren langen, 

 spitzen Schnabel gebrauchten. Die weniger 

 gut bewaft'neten Jungen des Nachtreihers errei- 

 chen mit ihren tapferen, jedoch unschädlichen 

 Schnabelhieben und zornigem Geschrei eine 

 ungleich grössere abschreckende Wirkung. 



Die Beüierkolonie Kamaristye. Diese Kolo- 

 nie befindet sich zwischen dem neuen und 

 alten Donaudamme, in der sogenannten Zsi- 

 \dcza bara, welche in der Nähe des ärarischen 

 Forsthauses Kamaristye (zur Gemeinde Bács- 

 ordas gehörig) gelegen ist. Das Ganze ist 

 eine neue Siedelung, wahrscheinlich vom vori- 

 gen Jahre und eine Folge der Entwässerung 

 des Gebietes, wodurch dasselbe von den Ge- 

 fahren der Überschwemmung befreit, zur Sie- 

 delung geeignet wurde. Den Hauptkontingent 

 — ^/a Teil — bilden die Nachtreiher, wäh- 

 rend die Schoj)f- und Purpurreiher zu je ^/g 

 Teil vertreten sind. Die Gesamtenzahl der 

 Nester beträgt zirka 300. Die Purpurreiher 

 besetzten die Ränder der Kolonie, während 

 sich die Schopifreiher im Inneren derselben 

 an dem unzugänglichsten Teile postierten. 

 .\lle Horste standen auf gebrechlichen, schwa- 

 chen Weidenstämmchen in IVj— 3 Meter 

 Höhe über dem Wasserspiegel. Die ganze 

 Kolonie stand unter Wasser und war des- 

 halb ziemlich schwer zugänglich. In dem dich - 

 ten Weidenwalde ist das Vordringen mit dem 



