234 



össze 3—4 Lams ridlbiindiis-íésíket találtam, 

 melyek a Nymphaeaalba leveleitől teljesen be- 

 borított nádmentes vizfölületen voltak elhe- 

 lyezve. Az alapot valami ide sodort fűzfaág 

 vagy kóró alkotta. Tisztán Nymphaei-levelekre 

 rakott fészkeket nem láttam. A fészkekben 

 június 16-án még csak tojások voltak, a mi 

 hihetetlenül késő s valószínűleg a fészkelő- 

 teriilet ártérjellegével függ össze. 



A madárvilág rendkívül gyéren volt kép- 

 viselve s mindössze Bárányos és Borcsa között 

 néhány árszigeten volt valamivel élénkebb 

 inadárélet. Itt láttam kis csapat Glareola pratUi- 

 colát, egy Himantojmst, néhány Totanus tota- 

 nust, T. ocJiropust és T. ijlareolát. Igen szórvá- 

 nyosan mutatkoztak szürke gémek, bakcsók és 

 üstökös gémek. Elég gyakoriak voltak a hat- 

 Iák A gémfélék valószínűleg az Obedszka 

 barában levő területről járnak ide, mert az 

 aldunai réten, legjobb tudomásom szerint nincs 

 telepük. Mindig akad ugyan, a ki rengeteg 

 gémet látott valamely messze fekvő terület 

 füzesében, de a mikor a helyszínén vagyunk, 

 akkor a kilátásba helyezett nagy jutalom 

 mellett se tud egyetlen egy fészket se találni. 



A Hortobágyot egyrészt a kékvér cse-teie- 

 pek miatt, másrészt a madártelepítési beren- 

 dezések megtekintése czéljából kerestem föl. 

 A A-éÂi'ércse-telepek az összes erdőkben meg- 

 fogytak, mert állandóan fosztogatják és le- 

 dobálják a szarka- és vetési varjú-íészkeket, 

 melyek fészkelő tanyául szolgálnak. Az 1908 

 tavaszán kihelyezett fészekkosarakból is már 

 csak 2 — 3 darabot láttam, ezek is elhagya- 

 tottak voltak és semmi nyom se mutatott arra, 

 hogy a kék vércsék ezeket fészkelő tanyának 

 használták volna. 



Utólagosan természetesen már nem lehetett 

 megállapítani, hogy egyáltalában volt-e ilyen 

 lakott fészekkosár, de még ha lett volna is, 

 a mint erről Bakó Gábor úr annak idején hírt 

 adott (Aquila, 1908. p. 304.), a telepítési akczi() 



deren Schwemmfragmenten aufgebauten Flösse, 

 auf welchen die genannten Arten hätten brü- 

 ten können. So fand ich nur 3 — 4 Nester 

 Larus ridibundus, welche auf einer ganz von 

 Nymphaea - Blättern überdeckten, rohrfreien 

 Wasserfläche angelegt waren. Die Grundlage 

 war durch einen hierher geschwemmten Wei- 

 denast oder abgetrockneten Planzenstengel 

 gebildet. Nur auf Nymphaea-Blätter gebaute 

 Nester fand ich nicht. In den Nestern befan- 

 den sich am 16. Juni noch Eier, was unglaub- 

 lich spät ist und wahrscheinlich mit dem In- 

 undationscharakter des Gebietes zusammen- 

 hängt. 



Die Vogelwelt war ausserordentlich schwach 

 vertreten ; nur auf einigen Überschwemmungs- 

 inseln, zwischen Borcsa und Bárányos herrschte 

 ein etwas regeres Vogelleben. Hier sah ich 

 einen kleinen Flug Glareola pratincola, einen 

 Himantojms, einige Totanus totaniis, T. och- 

 ropus und T. glareola. Vereinzelt zeigten 

 sich Graureiher, Nacht- und Schopfreiher. 

 Ziemlich häufig waren die Siclder. Die Reiher- 

 arten kommen wahrscheinlich aus der Kolonie 

 der Obedszka bara, indem laut meines besten 

 Wissens in dem Untern Donauriede keine 

 Reilierkolonie vorhanden ist. Es gibt zwar ge- 

 wöhnlich jemanden, der in einem weitentfern- 

 ten Weideuwalde ganze Mengen von Reihern 

 gesehen haben will, begibt man sich jedoch 

 an Ort und Stelle, so findet sich trotz der in 

 Aussicht gestellten hohen Prämie auch nicht 

 ein einziges Reihernest vor. 



Das Hortobágy besuchte ich einerseits we- 

 gen der Rotfussfalken-Koiomen, anderseits 

 behufs Besichtigung der Vogelschutz-Einrich- 

 tungen. 



Die i2oi/MSs/"rt/Ä;eu-Kolonien haben in sämt- 

 lichen Wäldern abgenommen, indem die ihnen 

 Nistgelegenheit bietenden Nester der Saat- 

 krähen und Elstern ständig geplündert und 

 herabgeworfen werden. Von den im Früh- 

 jahre 1908 ausgehängten Nistkörben fand ich 

 nur noch 2 — 3 Stück, doch waren auch diese 

 verlassen und war keine Spur vorhanden, 

 dass dieselben von den Rotfussfalken als 

 Nester benützt worden wären. Nachträg- 

 lich konnte natürlich nicht mehr bestimmt 

 werden, ob ein solcher Nistkorb überhaupt 

 als Nistgelegenheit angenommen wurde, doch 

 wenn dies auch der Fall war, wie uns seiner- 

 zeit von Herrn Gabriel Bakó berichtet wurde 



