242 



febr. 28-án, 8400 kilométernyire déli ii'ányban. 

 A két hely földrajzi koordinátái : 



Tiszakeszi 47° 45' é. sz. 38° 40' k. h. (Ferro). 



Utrecht 27° 45' d. sz. 48° — k. h. (Ferro). 



Az értesítést a „De Volkstem" pretoriai 

 napilap kiadójának köszönjük, ki megküldte 

 a lap 1910 márczius 8-iki számában meg- 

 jelent hír ujságszelvényét. Közelebbi részle- 

 teket nem tudtunk meg. 



7. Jelöltem 1909 július 5-én fiókakorában 

 ßakamaz szabolcsmegyei községben 2054 

 számú gólyagyűrűvel ; elejtette 1909 deczem- 

 ben 14 körül egy bennszülött a Mohokare 

 folyó mellett Mórija közelében a Basutoföldön 

 Délafrikában 8750 kilométernyire déli irány- 

 biin. 



Az értesítést m. Miles Capbtich úrnak kö- 

 szönjük, a ki meg akarta küldeni a gyűrűt is, 

 de a bennszülött nem adta azt oda. 



8. Jelöltem 1909 július 8-án fiókakorában 

 Deregnyö zemplénmegyei községben 2199 

 számú gólyagyűrűvel ; holtan találta 1910 

 július hai'ában Fox Gilbert úr, Glencairnban 

 Natal polelai kerületében, Délafrikában. Az 

 értesítést MâcKbnzie úr (kitől az első dél- 

 afrikai adatot kaptuk) közvetítésével Münder 

 E. úrnak a durbani cs. és k. osztrák-magyar 

 konzulnak köszönjük, a ki egyúttal a gyűrűt 

 is beküldte. A közelebbi adatokat levelének 

 következő részlete szolgáltatja : „Ez a le- 

 mez egy holtan talált gólyáról való, melyet 

 MacKenzie úr szomszédja Fox Gilbert úr lelt 

 július havában Glencairn mellett Natal polelai 

 kerületében. Néhány gólya, valószínűleg bete- 

 geskedő, elgyengült példányok, április haváig 

 nem vonult el a többiekkel együtt, s ez a 

 jelölt példány valószínűleg a hidegnek esett 

 áldozatául. Július hava Natalban tudvalevőleg 

 téli hónap s ilyenkor Natal magasabban 

 fekvő kerületeiben, mint a milyen a polelai 

 is, gyakran igen érzékeny lehet a hideg." 



Ez az eset igen érdekes analógiát nyújt 

 ahhoz az elég gyakran előforduló esethez, 

 hogy a mi téli vendégeink szintén itt marad- 

 nak és nem vonulnak el fészkelési területeikre. 

 Látható, hogy ilyenkor nem szükséges niind- 



(Transvaal, Südafrika) am 28. Feber 1910, 

 in 8400 Kilometer südlicher Entfernung. Die 

 Koordinaten der Stationen sind : 



Tiszakeszi 47° 45' n. Br. 38° 40' ö. L. 

 (Ferro). 



Utrecht 27° 45' s. Br. 48° — ö. L. 

 (Ferro). 



Die Nachricht verdanken wir dem Editor 

 der in Pretoria erscheinenden Zeitung „De 

 Volkstem", der uns den Zeitungsausschnitt 

 vom 8. März 1910 übermittelte. Nähere Details 

 wurden nicht bekannt. 



7. Gezeichnet als Nestjunges von mir am 

 5. Juli 1909 in Rakamaz (Kom. Szabolcs) 

 mit Storchring Nr. 2054; erlegt am 14. Dez. 

 1909 von einem Eingeborenen neben dem 

 MohokareFlusse bei Mórija im Basutoland, 

 Südafrika, in 8750 Kilometer südlicher Ent- 

 fernung. Die Nachricht verdanken wir Herrn 

 Mileb Capbtick jün., der uns auch den ßing 

 übersenden wollte, doch konnte er denselben 

 von dem Eingeborenen nicht bekommen. 



8. Gezeichnet als Nestjunges von mir am 

 8. Juli 1909 in Deregnyö (Kom. Zemplén) 

 mit Storchring Nr. 2199; tot aufgefunden 

 im Juli 1910 von Herrn Gilbert Fox in 

 Glencairn, Natal, Distrikt Polela, Südafrika. 

 Die Nachricht verdanken wir durch Ver- 

 mittelung des Herr MacKenzie (welcher uns 

 über unseren ersten südafrikanischen Storch 

 benachrichtigte), Herrn E. Münder, k. u. k. 

 öst.-ung. Konsul in Durban, der uns auch 

 zugleich den ßing einsandte. Die näheren 

 Daten sind im folgenden Teile seines Schrei- 

 bens enthalten : 



„Diese Platte wurde von einem tot auf- 

 gefundenen Storch abgenommen, welchen der 

 Nachbar des Herrn MacKenzie, Herr Gilbert 

 Fox, Glencairn, Polela (Natal) im Juli fand. 

 Er fügt noch hinzu, einige Störche, vermut- 

 lich Schwächlinge, sind im letzten April nicht 

 mit den anderen Störchen abgezogen, und 

 derjenige, von dem die Platte stammt, ist 

 vermutlich der Kälte erlegen. Juli ist ja be- 

 kanntlich Winter in Natal und die Kälte in 

 den höher gelegenen Distrikten, wie Polela, 

 kann dann oft recht empfindlich sein". 



Dieser Fall ergibt eine sehr interessante 

 Analogie zu jenem ziemlich häufigen Vor- 

 kommnisse, dass auch unsere Wintergäste 

 bei uns bleiben und nicht in ihre Brutgebiete 

 zurückziehen. Wie ersichtlich, soll man dabei 



