244 



vehető, mert a téli szálláson talált tizenegy 

 példány egytől- egyig Délafrikából származik. 

 A mióta egyre-másra kézrekerülnek a magyar 

 és német megjelölt gólyák Délafrikában, 

 azóta az ottani ornithologusok is fokozott 

 figyelemmel kísérik a téli szállásban való 

 elterjedését és életmódját. így Haaqner Alwjn^ 

 mozgalmat indított, hogy a gólya érkezését 

 és távozását nemcsak Délafrikában, hanem 

 Angol Keletafrikában és Ugandában is meg- 

 figyeljék. Ezekről a vidékekről eddigelé nem 

 került megjelölt gólya, pedig valószínű, hogy itt 

 átvonulnak vagy részben már telelnek is. A 

 délafrikai elterjedésről 1910 tavaszán Haagner 

 (i. h.) a következőket írja : „Habár a Kapföld 

 keleti és nyugati részéről ismerték már, ily 

 messze délen való előfordulása mégis ritka. 

 Tranzvál legtöbb kerületében azonban közön- 

 séges novembertől márcziusig. Január és feb- 

 ruár hónapokban a fehér gólya széltében el- 

 lepte Délafrikát. Mindenütt láttam kisebb 

 csapatokat a vonal mentén Pretoriától Zuur- 

 fonteinig és márczius 3 — 6. között Heidelberg- 

 ben, Staudertonban és Volksruustban. Az utóbbi 

 területen egészen ellepte a mezőket. Kettesé- 

 vel, hármasával, sőt tuczatjával láttam az 

 egész vonal mentén Volksruusttól mnjdnem 

 Majubáig. Sáska nem volt látható, tán éppen 

 kelőben voltak. Mr. Frank Pym jan. 25-ről 

 azt jelenti Kingwilliamstownból, hogy 50 — 

 100 darabból álló csapatokat észlelt, melyek 

 február 20-án északkeleti irányban távoztak 

 el. Sáska nem volt itt, de rengetek sok tücsök 

 s ez magyarázza meg e madarak három heti 

 tartózkodását a kerületben. Az utolsó gólyát 

 márczius 30-án láttam." 



Még sokkal részletesebb adatokat nyújt a 

 délafrikai sáskaírtó bizottság jelentése^ azon 

 a réven, hogy Délafrikábau telelő gólyáink 

 valósággal megbecsülhetetlen szolgálatokat tel- 



' Some Remarks on the Migration of the White 

 Stork. The Journal of the South-African Ornith. Union 

 VI. p. 17, etc. 



' Fourth Annual Report of the Committee of Cont- 

 rol of the South African Locust Bureau. Editor Chas. 

 P. LouNSBURY. Cape Town. 1910. 



in Ungarn vcohnhaften weissen Störche als 

 vollkommen sicher bestimmt betrachtet wer- 

 den, indem die im Winterquartiere aufgefun- 

 denen 11 Exemplare sämtlich aus Südafrika 

 stammen. Seitdem die in Ungarn und Deutsch- 

 land markierten Störche in raschem Nachein- 

 ander in Südafrika aufgefunden wurden, 

 wandte sich auch die Aufmerksamkeit der 

 dortigen Ornithologen in erhöhtem Masse dem 

 Studium der Lebensweise und der Verbrei- 

 tungsverhältnisse des Storches im Winter- 

 quartiere zu. So wurde von Alwin Haagner ' 

 eine Bewegung ins Leben gerufen, welche 

 die Beobachtung der Ankunfts- und Abzugs- 

 zeiten des Storches in Uganda und Britisch- 

 Ostafrika bezweckt. Aus diesen Gegenden 

 wurden bisher keine gezeichneten Störche ge- 

 meldet, obgleich es wahrscheinlich ist, dass 

 sie hier durchziehen oder auch teilweise schon 

 überwintern. Über die Verbreitung des Stor- 

 ches in Südafrika im Frühjahre 1910 schreibt 

 Haagner (1. c.) folgendes: „Obwohl dieser Vo- 

 gel in den östlichen und westlichen Teilen 

 der Kapkolonie bekannt war, ist sein Vor- 

 kommen so weit im Süden dennoch selten ; 

 in den meisten Distrikten Transvaals jedoch 

 ist er vom November bis Feber gemein. In 

 den Monaten Jänner und Feber überzog der 

 Storch ganz Südafrika. Überall sah ich klei- 

 nere Flüge der Bahnlinie entlang von Pre- 

 toria bis Zuurfontein und zwischen dem 3. und 

 6. März bei Heidelberg, Standerton und Volks- 

 ruust. In letzterer Gegend waren die Felder 

 förmlich mit Störchen bedeckt. Zu Zweien, 

 Dreien sowie zu Dutzenden sah ich diesel- 

 ben überall der Bahnlinie entlang von Volks- 

 ruust bis beinahe Majuba. Heuschrecken waren 

 nicht zu sehen, sie schlüpften vielleicht gerade 

 aus. Mr. Frank Pym berichtet aus Kingwilliams- 

 town, dass er Flüge von 50 — 100 Stück be- 

 obachtete, welche am 20. Feber in nördlicher 

 Richtung wegzogen. Heuschrecken waren nicht 

 vorhanden, aber Unmassen von Gryllen und 

 gibt dieser Umstand eine Erklärung dafür, 

 dass sich die Störche hier drei Wochen lang 

 aufhielten. Den letzten Storch beobachtete 

 ich am 30. März." 



Noch eingehendere Daten gibt der Bericht 

 des südafrikanischen Heuschrecken-Bekämp- 



' Some Remarks en the Migration of the White 

 Stork. The Journ. of the South African Ornith. Union. 

 Vol. VI. p. 17 etc. 



