246 



pedig a sáskajárások óta a jelölések daczára 

 is törvényhozásilag védelemben részesül. 



Az átvonulási területek ismerete csak igen 

 lassan tud előrehaladni. A Palesztina és 

 Délafrika között követett útvonalrészről még 

 semmit se tudunk, de éppen oly keveset ha- 

 ladt a Palesztináig vezető útról szóló isme- 

 retünk. Az egyetlen idevonatkozó adat, a 

 Ma'lulábau, Szíriában kézrekerült gólya meg- 

 erősíti azt az eddigi tudásunkat, hogy a gólya 

 nem kel át a Földközi Tengeren, hanem 

 annak keleti partja mentén vonul a téli szál- 

 lásból vissza a fészkelő területre. Itt említeni 

 meg, hogy az átvonulásra nézve érdekes ada- 

 tot közölt Mackenzie H. Róbert a „The Ibis" 

 1909 évi folyamának 566. lapján. A Sinai 

 félszigeten Abu Zenima mellett 1910 április 

 19-én délután közelítőleg 30.000 gólya vonult 

 el észak-északkeleti irányban — Afrikából 

 jövet átkelve a Vörös Tengeren. 



Ugyanezt az átkelést figyelte meg annak 

 idején Kaiser A. (Beiträge zur Ornithologie 

 von Ägypten Omis 1890. p. 534.) El Tor 

 mellett, de az őszi vonulás alkalmával. 



A téli szállásból visszatért egy- és kétéves 

 gólyáknak a fészkelési területen miként való 

 eloszlásáról ezúttal kaptuk az első adatokat. 

 Az egyéves gólyafiókák közül egyet holtan 

 találtak a szülőföldjén, a kétévesek közül 

 pedig szintén holtan találtak egy példányt 

 szülőföldjétől 220 kilométernyire északra. Oly 

 csekély ez az anyag, hogy következtetések 

 levonására teljesen elégtelen. Valóban csodá- 

 latos dolog azonban, hogy a közel 3000 darab 

 jelölt gólyáról oly kevés akad a fészkelési 

 területen. A merre csak jártam — nagyob- 

 bára azokon a vidékeken, a hol a múlt évek- 

 ben is jelöltem — mindenütt kérdezősködtem 

 jelölt példányok után, magam is figyelemmel 

 kísértem a szemem elé került gólyákat, külö- 

 nösen a fészkelőket, melyeket legtöbbször 

 egész közelről tudtam megfigyelni, de jelöl- 

 tekről nem tudtam pozitív értesüléseket sze- 



gründet jene Anklage und Besorgnis ist, dass 

 der Vogelzugsversuch eine grössere Vernich- 

 tung der Vogelv^elt zur Folge habe. Früher war 

 es in Südafrika gestattet den Storch zu erlegen, 

 jetzt aber, seit der Heuschreckenplage erfreut 

 er sich trotz des Vogelzugsversuches des 

 Schutzes der Gesetzgebung. 



Die Kenntnis der Durchzugsgebiete schrei- 

 tet jedoch nur äusserst langsam vor. Von den 

 Reisewegen, welche von Palästina bis Süd- 

 afrika befolgt werden, ist uns noch nichts 

 bekannt, ebenso wenig ist unsere Kenntnis 

 über den bis Palästina befolgten Weg fort- 

 geschritten. Das einzige hierher gehörige 

 Datum, der in Mallula in Syrien aufgefundene 

 Storch bekräftigt unser bisheriges Wissen, 

 wonach der Storch nicht über das Mittel- 

 ländische Meer hinwegzieht, sondern dessen 

 Ostküste entlang aus den Vi''interquartieren 

 in die Brutgebiete zieht. Hier möchte ich an- 

 führen, dass bezüglich des Durchzuges inter- 

 essante Daten von H. Robert Mackenzie im 

 Jahrgange 1910 von „The Ibis'' pag. 566 

 enthalten sind. In der Nähe von Abu Zenima 

 auf der Sinai-Halbinsel wurden am 19. April 

 1910 nachmittags zirka 30,000 Störche be- 

 obachtet, welche von Afrika kommend in 

 nord-nordöstlicher Richtung das Rote Meer 

 überflogen. 



Dasselbe Überfliegen wurde seinerzeit auch 

 von A. Kaiser bei El Tor beobachtet, jedoch 

 während des Herbstzuges (Beiträge zur Orni- 

 thologie von Ägypten. Ornis 1890 p. 534). 



Bezüglich der Verteilung der aus dem Win- 

 terquartiere zurückgekehrten ein- und zwei- 

 jährigen Störche auf dem Brutgebiete erhiel- 

 ten wir heuer die ersten Daten. Von den ein- 

 jährigen Jungstörciien wurde einer im Geburts- 

 orte tot aufgefunden, von den zweijährigen 

 wurde ebenfalls ein totes Exemplar 220 Kilo- 

 meter nördlich von seiner Heimat augetrofl'en. 

 Dieses Materiale ist noch so gering, dass es 

 zu Schlussfolgerungen ungenügend ist. Man 

 muss sich wirklich wundern darüber, dass 

 von den 3000 markierten Jungstörchen so 

 wenig auf den Brutgebiete aufgefunden wer- 

 den. Überall, wo ich herumkam — grössten- 

 teils dieselben Gegenden, wo ich auch im 

 vorigen Jahre markierte — stellte ich Nach- 

 forschungen über gezeichnete Exemplare an, 

 beobachtete auch selbst die mir vor Augen 

 kommenden Störche, besonders die Brutstörche, 



