248 



4. Jelöltem 1068 számú sirálygjűrüvel ; el- 

 ejtette Eugenio Sacca Galatiban, Messina mel- 

 lett, Sziczilia szigetén 1909 deczember 1-én. 

 A hírt De. Stdrniola Giuseppe közölte az Avicula 

 XIV. évf. 145. szám 12. lapján ; fordítását 

 Dr. BoNOMi Ágost tanár volt szíves beküldeni. 



5. Jelölte CsöRGEY Titus 1083 számú sirály- 

 gyűrűvel ; elejtette J. Cracolici 1909 deczem- 

 ber 23-án Korfu mellett. 



6. Jelölte CsöRGEY Titus 1086 számú sirály- 

 gyűrűvel; elejtette gróf Cesare Piovene Velencze 

 mellett 1909 deczember 27-én. A közlés az 

 Avicula XIV. évf. 146. szám 28. lapján is 

 megjelent. 



7. Jelöltem 1151 számú sirálygyűrűvel; el- 

 ejtette gróf Emilig Ninni 1909 szept. 25-én 

 Velencze mellett. A hír az Avicula XIV. évf. 

 146. szám 28. lapján jelent meg. Fordítását 

 BoNOMi Ágost tanár úr küldte be hozzánk. 



8. Jelöltem 1165 számú sirály gyűrű vei; el- 

 ejtette Lui Miksa 1909 november 27-én Cat- 

 taróban. A hirt Jandaurek Venczel úrnak, a 

 Columbia Postagalambsport-egyesület elnöké- 

 nek köszönjük. 



9. Jelöltem 1243 számú sirály gyűrűvel; el- 

 ejtette E. Durand 1910 márczius 22-én Beau- 

 caire-ben, Francziaország Gard megyéjében. 

 Az esetet Durand úr Budapest polgármesteri 

 hivatalának jelentette, míg Galien Mingaud, 

 a nimesi természetrajzi múzeum őre és Brasil 

 a caeni egyetem tanára közvetlenül az inté- 

 zetnek küldték meg az értesítést. Megjelent 

 ezenkívül a „Revue Française d'Ornithologie" 

 II. évf 206. lapján. 



Nagyon érdekes ez az adat a dátum miatt 

 is; ez a sirály még több mint 1000- kilo- 

 méternyi távolságban van a szülőföldjétől 

 márczius 22-én, tehát abban az időben, mikor 

 a nálunk fészkelő sirályok már itt vannak. 

 Nagyon valószínű dolog, hogy ez a példány 

 aligha tért volna vissza a velenczei tavi te- 

 lepre, hanem tán valahol az elejtési hely 

 közelében levő telepen keresett volna magá- 

 nak új és állandó otthont. 



Az 1909 évi jelölésből eddig összesen 13 

 példányról kaptunk értesülést, a mi 35 száza- 

 léknak felel meg. 



4. Gezeichnet von mir mit Möwenrig Nr. 

 1068; erlegt von Eugenio Sacca am 1. Dezem- 

 ber 1909 in Galati bei Messina, Sizilien. Die 

 Nachricht wurde von Dr. Giuseppe Sturniola 

 im XIV. Jahrgange Nr. 145 p. 12 der Avicula 

 veröffentlicht; die Übersetzung wurde uns von 

 Herrn Prof. Dr. August Bonomi eingesendet. 



5. Gezeichnet von Titus Csörgey mit Möwen- 

 ring Nr. 1083; erlegt am 23. Dezember 1909 

 von J. Cracolici bei Korfu. 



6. Gezeichnet von Titus Csörgey mit Möwen- 

 ring Nr. 1086 ; erlegt vom Grafen Cesare Pio- 

 vene bei Venedig am 27. Dezember 1909. Der 

 Bericht erschien auch im XIV. Jahrgange 

 Nr. 146 p. 28 der Avicula. 



7. Gezeichnet von mir mit Möwenring Nr. 

 1151; erlegt vom Grafen Emilio Ninni am 25. 

 Sept. 1909 bei Venedig. Die Nachricht erschien 

 im XIV. Jahrgange Nr. 146, p. 28 der Avicula, 

 die Übersetzung verdanken wir Herrn Prof. 

 Dr. August Bonomi. 



8. Gezeichnet von mir mit Möwenring 

 Nr. 1165; erlegt von Max Lui am 27. Nov. 

 1909 in Cattaro. Die Nachricht verdanken 

 wir Herrn Wenzel Jandadrek, dem Präses des 

 Brieftauben-Sportvereines Columbia. 



9. Gezeichnet mit Möwenring Nr. 1243 ; 

 erlegt von E. Durand am 22. März 1910 in 

 Beaucaire, Frankreich, Dep. Gard. Herr 

 Durand meldete den Fall dem Bürgermeister 

 von Budapest, während Herr Galien Minoaud, 

 Kustos am naturwissenschaftlichen Museum 

 von Nîmes und Herr Brasil, Professor an der 

 Universität von Caen, das Institut benach- 

 richtigten. Ausserdem erschien eine Mitteilung 

 in der „Revue Française d'Ornithologie" 

 H. Jahrg., p. 206. 



Es ist dies ein sehr interessantes Datum 

 auch schon wegen des Zeitpunktes der Erle- 

 gung ; diese Laciimöwe befindet sich am 22. 

 März, also zur Zeit, wo die bei uns nistenden 

 schon hier sind, noch über 1000 Kilometer 

 weit von dem Erbrütungsorte. Es ist sehr 

 wahrscheinlich, dass sich dieses Exemplar 

 kaum in die Kolonie des Sees von Velencze 

 begeben hätte ; dasselbe würde sich sicher 

 in der Nähe eine ständige Heimat gesucht 

 haben. 



Von den im Jahre 1909 durchgeführten 

 Lachmöwenmarkierungen wurden bisher ins- 

 gesamt 13 Exemplare aufgefunden, was einem 

 Prozentsatze von 35 entspricht. 





