250 



tekintélyes számban elejtett gyűrűs gémek 

 közül még nem akadt olyan, a melyet a ta- 

 vaszi vonulás alkalmával vagy pedig fészkelő- 

 helyén találtak volna. 



Az 1909 évi jelölésből két példány akadt 

 olyan, a melyet a második esztendőben ej- 

 tettek el. Az egyik a 463 számú gémgyűrű- 

 vel fiókakorában június 15-én a kisbalatoni 

 gémtelepen tőlem megjelölt bahcsó ; elejtette 

 1910 július 5-én esti határon báró Inkey Pái. 

 Csicsó soniogymegyei községben, a teleptől 

 alig 50 kilométernyire déli irányban, úgy hogy 

 nem is egészen valószinűtlen az a föltevés, 

 hogy ez a példány visszatért a szülőföldre. 

 Bizonyítéknak természetesen nem vehető addig, 

 a míg pozitív adatok révén nem kapunk köz- 

 vetlen bizonyítékokat arról, hogy a gémek a 

 szülőtelepre térnek vissza. A második eset 

 egy szürke gémre vonatkozik, melyet június 

 15-én a kisbalatoni gémtelepen fiókakorában 

 jelöltem meg 472 számú gémgyűrűvel, a 

 melyet 1910 nov. 18-án Ferneitzben Grácz 

 mellett ejtett el Schrei Antal. Ez az adatunk 

 is nagyon keveset mond, mert ezúttal se is- 

 meretes az út kiindulási pontja. Csak az a 

 körülmény érdekes, hogy már kétszer talál- 

 ták meg az őszi vonulás alkalmával Stájer- 

 országban a szürke gémet. 



Az 1909 évi jelölésből utólagosan is kap- 

 tunk még egy adatot, s ez a június 15-én, 

 a kisbalatoni gémtelepen 484 számú géni- 

 gyürüvel megjelölt Ardea alba, melyet Corchüs 

 Zoltán 1909 október vége táján ejtett el 

 Esztergom mellett fekvő tógazdaságában. 



A gémjelölések egy másik feltűnő ered- 

 ménye az, hogy míg az egyik telepen a meg- 

 jelölt példányok igen magas százalékáról ka- 

 punk hírt, addig más telepeken szinte telje- 

 sen eredménytelen a jelölés. Az 1908 évi 

 obedszka barai jelölés mérlege a következő : 

 Jelöltetett 80 példány, kézrekerült 5, a mi 

 63 százaléknak felel meg ; az 1909 évi kis- 

 balatoni jelölés mérlege: jelöltetett 108 pél- 

 dány, kézrekerült 10, százalék 93. Evvel 



aufgefunden wurde. Es ist wahrlich zu 

 wundern, dass bisher von den in ziemlich 

 bedeutender Anzahl gezeichneten Reihern noch 

 kein einziges Exemplar auf dem Frühjahrs- 

 zuge oder auf dem Brutplatze angetroffen wurde. 



Von den im Jahre 1909 ausgeführten Mar- 

 kierungen wurden zwei solche Fälle bekannt, 

 wo die Träger der Ringe im zweiten Lebens- 

 jahre erlegt wurden. Im ersten Falle war es 

 ein am 15. Juni in der Reiherkolonie am 

 Kisbalaton von mir als Nestjunges mit Reiher- 

 ring Nr. 463 gezeichneter Nachtreiher, wel- 

 cher am 5. Juli 1910 während des Abend- 

 standes von Baron Paul v. Inkey in Csicsó 

 (Kom. Somogy) kaum 50 Kilometer südlich 

 von der Geburtskolonie erlegt wurde, so 

 dass die Annahme nicht ganz unwaiirschein- 

 lich ist, dass sich dieses Exemplar in der 

 Heimat ansiedelte. Als Beweis kann dieser 

 Fall natürlich nicht gelten, solange uns posi- 

 tive Daten keine unmittelbaren Belege dafür 

 ergeben, dass die Reiher in die Geburts- 

 kolonie zurückkehren. Im zweiten Falle war 

 es ein Fischreiher, welcher am 15. Juni in 

 der Kolonie am Kisbalaton als Nestjunges 

 von mir mit Reiherring Nr. 472 gezeichnet 

 wurde. Derselbe wurde am 18. November 

 1910 in Feriieitz bei Graz von Anton Schrei 

 erlegt. Dieses Datum besagt uns ebenfalls 

 sehr wenig, indem auch in diesem Falle der 

 Ausgangspunkt des Reisezuges unbekannt 

 ist. Interessant ist nur der Umstand, dass 

 nun schon der zweite gezeichnete Fischreiher 

 im Herbte in der Steiermark angetroffen wurde. 



Von den Markierungen im Jahre 1909 er- 

 hielten wir noch nachträglich die Nachricht 

 über die am Ende Oktober 1909 von ZoltAn 

 Corchüs in seiner Teichwirtschaft bei Eszter- 

 gom erfolgte Erlegung von Ardea alba, 

 welcher am 15. Juni 1909 als Nestjunges 

 in der Kolonie des Kisbalaton von mir mit 

 Reiherring Nr. 484 gezeichnet wurde. 



Eine andere auffallende Eigentümlichkeit 

 der Reihermarkierungen wird durch den 

 Umstand gebildet, dass bei manchen Kolonien 

 der Prozentsatz der aufgefundenen Exemplare 

 ein sehr hoher ist, während sich in anderen 

 Kolonien das Markieren als gänzlich resul- 

 tatlos erwies. 



Die Bilanz der im Jahre 1908 in der 

 Obedszka Bara ausgeführten Markierungen ist 

 folgende : Gezeichnet wurden 80 Exemplare, 



