252 



mint Giacomo la Forte, a ki a nevezett lap 

 okt. 24 — 25-iki számában fölvilágosító czik- 

 ket is írt a kir. M. 0. K. gyűrűs madarairól. 



4. Vörösgém. Fiókakorában jelöltem június 

 24-én a belh'ei uradalom sarokerdei gémtele- 

 pén 667 számú gémgyűrűvel ; elejtették 1910 

 szeptember 20-án egy gesztenyésben Ripa- 

 candida területén Délolaszországban, Basi- 

 licata tartomány melfi-i járásában, közel 600 

 kilométernyire a teleptől délnyugati irányban. 

 Bejelentette Luigi Mininni, a ki egyúttal a gyű- 

 rűt is beküldte. 



5. Vörösgém. Jelöltem fiókakorában ugyan- 

 ott a 726. számú gémgyűrűvel ; elejtette 1910 

 szeptember 18-án Buda Antonino Pantano 

 Grande helységben, Délolaszország Reggio 

 di Calabria tartományában, kb- 900 kilomé- 

 ternyire délnyugati irányban a teleptől. Az 

 elejtő kérésünkre 20 lira fejében beküldte a 

 lábat a gyűrűvel, miután az első jelentésben 

 gólyának minősítette a madarat, mely adat- 

 nak, minthogy ellene szólt az eddigi tapasz- 

 talatoknak, nem voltunk hajlandók hitelt adni. 



6- Vörösgém. Jelöltem fiókakorában ugyan- 

 ott 737 számú gémgyürűvel ; elejtette 1910 

 szept. 18-án Hodina Márton Kisdárda baranya- 

 megyei községben a telep közelebbi környé- 

 kén. 



A felsorolt adatok egyöntetűen Olaszorszá- 

 got jelölik meg — nem tudjuk még bizto- 

 san — átvonulási területnek avagy téli szállás- 

 nak. Hiányzanak még a közbenső és a várható 

 végállomások. Annyi kétségtelennek látszik, 

 hogy a vörösgém vonulása egészen másként 

 történik, mint a többi gémfajé ; sokkal egy- 

 szerűbb s így alkalmasabb a tanulmányozásra. 

 Természetes, hogy ilyen körülmények között 

 nagyon kívánatos a több éven át s esetleg 

 egyéb telepeken való jelölés, a mi a lehető- 

 ség szerint meg is fog történni. 



A míg az eddig tárgyalt fajoknál a jelölé- 

 sek az átvonulási területek vagy téli szállá- 

 sok megismerését eredményezték, addig a 

 most tárgyalásra kerülő füsti fecskénél főleg 

 a fészkelési terület megszállásában nyilván- 

 való törvényszerűségeket, nevezetesen a fészek- 

 hez való visszatérést tárja fel a kísérlet. Az 



österreichisch-ungarische Konsulat in Palermo, 

 die Sektion des „Touring Club Italiano" in 

 Taormina, sowie Giacomo la Forte, der in der 

 Nummer vom 24 — 25. Oktober des genannten 

 Blattes eine Skizze der Markierungsarbeiten 

 der könjgl. TJ. 0. C. gab. 



4. Purpurreiher ; gezeichnet als Nestjunges 

 von mir am 24. Juni in der Reiherkolonie 

 Sarokerdő der Herrschaft Bellye mit Reiher- 

 ring Nr. 667 ; erlegt am 20. September 1910 

 in einem Kastanienwalde bei Ripacandida, 

 Provinz Basilicata, Bezirk Melfi, ca. 600 

 Kilometer südwestlich von der Kolonie. Be- 

 richt von Luigi Mininni, der uns auch den Ring 

 zusandte. 



5. Purpurreiher ; als Nestjunges gezeichnet 

 von mir ebendaselbst mit Reiherring Nr. 726 ; 

 erlegt am 18. Sept. 1910 von Buda Antonino 

 in Pantano Grande, Provinz Reggio di Calabria, 

 Süditalien, ca. 900 Kilometer südwestlich von 

 der Kolonie. Der Schütze lieferte auf unsere 

 Bitte und gegen 20 Lira Vergütung den be- 

 ringten Fuss ein, nachdem er in seinem 

 ersten Berichte den Vogel für einen Storch 

 hielt, was wir ihm nicht glauben wollten, da es 

 unseren bisherigen Erfahrungen widersprach. 



6. Purjjurreiher ; gezeichnet von mir als 

 Nestjunges ebendaselbst mit Reiherring Nr. 

 737; erlegt am 18. September 1910 von 

 Martin Hodina in Kisdárda, in der näheren 

 Umgebung der Kolonie. 



Die angeführten Daten bezeichnen ein- 

 stimmig Italien — es ist noch ungewiss — 

 ob als Durchzugsgebiet oder Winterquartier. 

 Es fehlen noch die Zwischen- und zu erhof- 

 fenden Endstationen. Soviel scheint jedoch 

 sicher zu sein, dass der Zug des Purpur- 

 reihers ganz anders von statten geht, als 

 bei den übrigen Reiherarten ; derselbe ist viel 

 einfacher und kann daher erfolgreicher unter- 

 sucht werden. Natürlich ist unter solchen Um- 

 ständen das mehrere Jahre hindurch und wo- 

 möglich auch in anderen Kolonien durch- 

 geführte Markieren höchst erwünscht und 

 soll dies nach Möglichkeit auch geschehen. 



Während die Markierungen bei den bisher 

 behandelten Arten die Kenntnis der Durch- 

 zugsgebiete oder Winterquartiere resultierten, 

 ergab das Experiment bei der nun zu be- 

 handelnden Rauchschwalbe hauptsächlich jene 

 Gesetzmässigkeiten, welche in der Besiedelung 

 des Brutgebietes obwalten, namentlich die 



