270 



ban s a keltési időben s azon túl is egy pár 

 kis kócsagot látott, de fészkükre nem akadt. 



Tudván, hogy régente a kerecsen sólyom 

 is fészkelt a szigeten, kérdeztem a fôerdészt, 

 ki mondta, hogy az is másfelé költözött már. 

 Ő beszélte aztán azon az irodalomban már 

 valahol nem egész pontosan adott epizódot, 

 hogy néhai édesatyja, ki szintén a sziget 

 kezelője volt, az 50-es években fészekről egy 

 sólymot lőtt, melynek lábán egy ismeretlen 

 felírású bőrszíj volt. A bőrdarabot a bécsi 

 udvari múzeumban betűzték ki s azon felírást 

 tartalmazta, hogy a sólyom 40 évig szolgálta 

 a perzsa sahot s most szabadon bocsájtatik. 



Közvetlen megfigyelésemből a következő 

 fajokat észleltem a szigetségben a már emii- 

 tetteken kívül : szürke és kis légykapó (Musci- 

 capa grisola & parva), vetési és hamvas 

 varjú (Corvus frugilegus & cornix), nádi rigó 

 (Acrocephalus arundinaceus), magyar fülemüle 

 (Luscinia philomela), tőkés és czigányrécze 

 (Anas boschas, Fuligula nyroca), dankasirály 

 (Larus ridibundus — a közeli cikolai halas- 

 tavon kelt, itt nem) küszvágó csér (Sterna 

 hirundo), vörös vércse (Cerchneis tinnunculus), 

 kuvik (Glaucidium noctuum), továbbá hallottam 

 Locusteüa luscinioides berregését, láttam a 

 szén- és barátczinegét (Parus major és palu- 

 stris), az erdei pintyőkét (Fringilla coelebs), 

 a kis őrgébicset és tövisszúró gébicset (Lanius 

 minor & coUurio) és a barna kányát (Milvus 

 migrans), tarka harkályt (Picus sp ?), sárga- 

 rigót (Oriolus). 



A főerdész úr beszélte még, hogy kezelése 

 alatt egy nagyfajta sas, (valószínűleg chrysaëtus 

 vagy albicilla) továbbá a ráró (Pandion haliaë- 

 tus) is lett lőve. Neki köszönhető, hogy a 

 régi kolónia képviselői még el nem vadultak. 



Czélszerünek tartanám a szigetben fészek- 

 odvak kihelyezését. Igen szép eredmény volna 

 elérhető, mert verebet a szigeten nem láttam, 

 s így nem szorítanák ki a hasznos odulakókat. 



purpurea) im Eohrwalde des Ufers, ausserdem 

 sah er in der Brutzeit und darüber ein Paar 

 Seidenreiher, konnte aber das Nest nicht finden. 



Da ich wusste, dass ehemals auch der 

 Würgfalk (Falco lanarius) auf der Insel 

 Brutvogel war, fragte ich den Oberförster, 

 der mir zu Wissen gab, dass auch dieser die 

 Insel verlassen habe. Er erzählte mir dann 

 jene, auch in der Literatur irgendwo nicht 

 ganz pünktlich verzeichnete Episode, dass 

 sein verblichener Vater, der auch die Insel 

 verwaltete, in den fünfziger Jahren einen 

 Falken vom Neste schoss, auf dessen Fange 

 ein Lederriemen mit unbekannter Inschrift 

 angebracht war. Der Riemen wurde im Hof- 

 museum zu Wien entziffert und enthielt jene 

 Kunde, dass der Falke durcli vierzig Jahre 

 dem Schah von Persien gedient hat und 

 nun in Freiheit gesetzt wird. 



Ausser den genannten Arten habe ich unten- 

 folgende Vögel im Eilande unmittelbar be- 

 obachtet : grauer und Zivergfliegenfänger (Mus- 

 cicapa grisola et parva), Saat- und Nebelkrähe 

 (Corvus frugilegus et cornix), Drosselrohrsünger 

 (Acrocepiialus arundinaceus), iS/^rosser (Luscinia 

 philomela), Stock- und tveissäugige Ente (Anas 

 boschas et Fuligula nyroca), Lachmöve (Larus 

 ridibundus — brütet in der Nähe am Cikolaer 

 Fischteich — hier nicht), Fluss- Seeschwalbe 

 (Sterna hirundo), Turmfalk (Cerchneis tinnun- 

 culus), Steinkauz (Glaucidium noctuus), weiters 

 hörte ich das Schwirren des Heuschrecken- 

 rohrsüngers (Locustella luscinioides), sah Kohl- 

 und Sumpfmeisen (Parus major et palustris), 

 Edelfinken (Fringilla coelebs), kleinen Würger 

 und Dorndreher (Lanius minor et collurio), 

 sowie einen schwarzbraunen Milan (Milvus 

 migrans), einen Buntspecht (Picus sp?) und 

 Pirole (Oriolus galbula). 



Der Herr Oberförster erwähnte noch, dass 

 während seines Wirtschaftens ein grosser 

 Adler (wahrscheinlich chrysaëtus, oder albic- 

 illa), weiters der Fischadler (Pandion haliaëtus) 

 erlegt wurden. Ihm können wir es verdanken, 

 dass die Vertreter der alten Vogelkolonie noch 

 nicht gänzlich verschwunden sind. 



Meiner Ansicht nach wären Nistkästen in 

 der Insel von sehr grossem Vorteile. Ein 

 schöner Erfolg könnte erzielt werden, weil 

 ich auf der Insel keine Sperlinge sah, die 

 die nützlichen Höhlenbrüter verdrängen könn- 

 ten. Muscicapa parva fanden wir zum Beispiel 



