299 



mikor a British Museunihoz hivatott meg, a 

 hol azután más, nagyobb kötelességek vártak 

 rá és vették igénybe. A monográfiák egész 

 sora ered SnARPE-tól ; ilyenek a jégmadarak- 

 ról, a fecskékről stb. szólók. 



Reánk magyarokra emlékezetes marad, hogy 

 osztályozó művét: „A Review of Recent At- 

 tempts to Classify Birds. An adress delivered 

 before the Second internat. Ornith. Congress 

 onthel8"> of May 1891. Budapest (published 

 by the Office of the Congress)" Budapesten 

 adta ki. Sőt az anyagról előadást is tartott 

 nekünk itt Budapesten. Ez idő óta igaz barátja 

 volt a magyaroknak és melegen támogatta 

 ornithologiai törekvéseinket. 



Bár Sharpé londoni gyermek, tehát telivér 

 angol volt, még sem volt meg benne fajának 

 sokszoros ridegsége és feszessége. 



Szíve mélyéig jó, kedélyes ember volt ; 

 még nyomai sem voltak benne azoknak az 

 allűröknek, a melyek bizonyos tudósok elen- 

 gedhetetlen jellemzői ; innen volt az, hogy a 

 hol csak megjelent, a társalgás hangja legott 

 szívélyessé vált. 



Az 1891. évi második nemzetközi Ornitho- 

 logiai Kongresszusra Majna- Frankfurtból érke- 

 zett megszakítás nélkül utazva Harteet Ernő 

 és BüTTiKOFER János kíséretében Budapestre. 

 Nagy diagrammjaival fölszerelve, csengő han- 

 gon tartotta meg angol professzori talárban 

 előadását az ásványtani intézet előadótermében ; 

 kötelessége teljesítése után, egészen „« mi 

 SHARPE-nk" lett. A jókedv azon a bucsúlako- 

 mán érte el tetőpontját, a melyet az István 

 főherczeg szállóban rendeztünk obligát czigány 

 zene mellett. Mint Fatio elnökiársa megeresz- 

 tettem egy felköszöntőt — a magam módja 

 szerint — barátainkká vált vendégeinkre, a 

 mire hirtelen fölemelkedett Büttikofer, hogy 

 száraz, hollandus modorában engedélyt kérjen 

 egy egészen új dal előadására. Hollandus és 

 líj dal ! hogy fér ez össze ? Meghagytam a 

 czigánynak, zendítsen rá rögtön az első vers- 

 szak után és kisérje a többi strófát, a mi a 

 czigánynál elvégre is könnyű dolog. Büttikofer 

 belefogott : 



stammt von Sharpé, auch nahm er an der 

 Herausgabe des Werkes bis zu dem Zeit- 

 punkte teil, wo er an das British Museum 

 berufen wurde, wo ihn dann andere, grosse 

 Pflichten in Anspruch nahmen. Eine Reihe von 

 Monographien verdankt Sharpé ihr Entste- 

 hen, so jene über die Eisvögel, die Schwal- 

 ben etc. 



Für uns Ungarn ist es denkwürdig, dass 

 er sein klassifikatorisches Werk : „A Review 

 of Recent Attempts to classify Birds. An 

 address delivered before the Second internat. 

 Ornith. Congress on the 18"> of May 1891. 

 Budapest (published by the Office of the 

 Congress)" in Budapest herausgab. Ja er hielt 

 uns hier in Budapest, im Talar, einen Vor- 

 trag über diese Materie. 



Seit dieser Zeit war er ein wahrer Freund 

 der Ungarn und ein warmer Förderer unse- 

 rer ornithologischen Bestrebungen. 



Trotzdem Sharpé ein Londoner Kind, also 

 Vollblut-Engländer war, hatte er nichts von 

 der Steifheit und Gemessenheit seiner Race 

 an sich. Er war von Herzen aus ein grund- 

 guter, urgemütlicher Mann, ohne eine Spur 

 gewisser Allüren, welche zum Requisitorium 

 gewisser Gelehrten gehören ; daher kam es, 

 dass wo immer er erschien, der Ton sofort 

 ein herzlicher wurde. 



Auf den II. internationalen Ornithologen- 

 Kongress 1891 kam Sharpé von Frankfurt 

 a/M. an in ununterbrochener Fahrt, in Beglei- 

 tung von Ernst Harteet und Johann Büttikofer 

 nach Budapest. Mit seinen riesigen Diagram- 

 men ausgerüstet, hielt er mit heller Stimme 

 seinen Vortrag im Hörsäle des mineralogischen 

 Institutes und war dann, der Pflicht ledig, 

 ganz „unser Sharpé." Den Clou der guten 

 Laune bildete das Abschiedsmal im Hotel 

 Erzherzog Stefan, mit in Ungarn obligater 

 Zigeunermusik. Als Kopräsident (neben Fatio) 

 Hess ich einen Toast eigener Art auf unsere 

 zu Freunden gewordenen Gäste los und plötz- 

 lich erhob sich Büttikofer, um in seiner tro- 

 ckenen, holländischen Art die Erlaubnis zu 

 erbitten ein ganz neues Lied vortragen zu 

 dürfen. Ein Holländer und ein neues Lied I 

 wie reimt sich das ? Ich sagte dem Zigeuner, 

 er solle nach der ersten Strofe sofort einfallen, 

 was ja für diese Race keine Schwierigkeit 

 bietet. Büttikofer begann also : 



