300 



Robog Sharpé Londonból 



Juppeidi juppeida! 

 Családfát hoz javából 



Juppeidia da ! 

 Büttikofer vele van 



Juppeidia heiszassza 

 Jó Harterttel : hároman 



Juppeidia da ! 



A második versszakba a czigány már bele- 

 vágott, azután vele énekelt az egész tár- 

 saság, így fejlődött ki az az állapot, a mit 

 a németek „óriási jókedvnek" neveznek — 

 a mi SflARPB-nk szinte úszott a boldogságban, 

 hol tapsolt, hol meg az oldalát fogta. Elemé- 

 ben volt : azt akarta, mindig legyen az egész 

 világ jó és vidám. 



A Kongresszus három, más-más irányú 

 kirándulással végződött. Sharpé a Fertő-tóra 

 induló csoporthoz szegődött. Az egész úton, 

 a melyet Madarász Gyula rendezett és veze- 

 tett, mindenütt tárva-njútva várták kastélyok 

 és házak a messze idegenből jövő vendégeket. 

 Itt tudta azután meg Sharpé : mi az a magyar 

 vendégszeretet ; volt is része benne, ki is 

 ürítette kelyhét fenékig. Ezt sohasem tudta 

 elfeledni ; Parisban is — 1900 — , Londonban 

 is — 1905 — megemlékezett róla. 



Londonban bepillantást engedett nekünk 

 családi életébe is ; vendégül látta birtokán 

 minden ország ornithologusát. Családját min- 

 denkor szivén hordozta és látni és hallani 

 kellett, milyen gyöngéden bánt „my little 

 Daughters "-jaival, a kik szorgalmas méhek 

 gyanánt rajongták körül. 



SnARPE-nak — úgy, mint a legtöbb angol 

 tudósnak — nem adatott meg, hogy a pátriár- 

 kák nagy korát megérje. Nevét így is kitörüihe- 

 tetlenül írta be kedves tudományágunk év- 

 könyveibe és mindazok szívébe is, kik ismerték. 



Sharpé kezdettől — 1894-től — fogva tisz- 

 teleti tagja volt a Kir. Magyar Ornithologiai 

 Központnak. 



Tisztelet emlékének I 



H. 0. 



Sharpé kommt von London her, 



Juppeidi juppeida ! 

 Bringt uns einen Stammbaum her, 



Juppeidia da ! 

 Büttikofer ist dabei 



Juppeidia heisassa ! 

 Mit dem Hartert sind es drei, 



Juppeidia da ! 



Die nächste Strophe intonierte schon die 

 Zigeunermusik mit ganzer Kraft und dann 

 fiel die ganze Gesellschaft ein. Es entwickelte 

 sich der Zustand, den die Deutschen mit 

 „ungeheurer Heiterkeit" bezeichnen — und 

 unser Sharpe schwamm förmlich in Seligkeit, 

 bald klatschte er, bald hielt er sich die 

 Seiten. Er schwamm in seinetn Element : er 

 wollte, dass die ganze Welt gut und fröhlich 

 sein soll. 



Den Beschluss des Kongresses machten 

 Ausflüge in drei Richtungen. Sharpe schloss 

 sich jener Gruppe an, die zum Fertő-See ging. 

 Auf der ganzen Tour, welche unser Ornitho- 

 loge Jiniüs von Madarász arrangierte und führte, 

 standen die Tore aller Herrschaftshäuser 

 angelweit oifen, um die „Gäste aus weiter 

 Ferne" zu empfangen. Hier erfuhr dann Sharpe : 

 was ungarische Gastfreundschaft ist, er leerte 

 den Kelch derselben bis zur Neige. Das hat 

 er uns nie vergessen. In Paris — 1900 — 

 und in London — 1905 — kam er stets 

 darauf zurück. 



In London liess er uns einen Blick is sein 

 Familienleben werfen, er empfing die Ornitho- 

 logen aller Herren Länder auf seiner Besitzung. 

 Seine Familie trug er stets in seinem warmen 

 Herzen und man musste es sehen und 

 hören, wie zart er mit seinen „my little 

 Daughters" umging, die ihn wie emsige Bienen 

 umgaben. 



Es war Sharpe nicht gegönnt, so wie den 

 meisten englischen Gelehrten, das hohe Patri- 

 archen-Alter zu erreichen. Er schrieb aber 

 doch seinen Namen unauslöschlich in die 

 Annalen unseres lieben Wissenszweiges und 

 in die Herzen aller, die ihn kannten. 



Sharpe war seit Beginn — 1894 — Ehren- 

 mitglied der Kön. Ungarischen Ornitholo- 

 gischen Centrale. 



Ehre seinem Andenken ! 



0. H. 



