1: 



szélein ; iiiárczius 23-án már javában pároso- 

 dott és mindenütt látliató volt. A. madár visel- 

 kedése inkább szemtelen, mint bizalmatlan 

 volt, jeléül annak, hogy otthonosan érezte 

 magát. 



Ősszel elhúzódott a vonulás november végéig 

 és 1912 — 1913-ig léi kivételével minden évben 

 le is folyt. Az őszi gyülekezés különösen a 

 nagy Katonai tavon igazi tömegjelenet volt. 

 Lőtávolban a parttól tiszta volt a víz tüki*e, 

 azontúl azonban mintha mákkal lett volna 

 telehintve : csupa hóda úszkált. 



Az utolsó — 1912 — 1913 tél figyelemre méltó 

 jelenségéről gr. AYass Béla tisztelt régi bará- 

 tom, — a kinek birtoka a Mezőség szívében 

 fekszik és a kinek rendkívül éles szeme van 

 a természet, főleg a madárélet jelenségeinek 

 megfigyelésére, üdülőhelyéről, Karlsbadból, a 

 következő érdekes levelet írta nekem : 



Karlsbad, VI/3. 1913. 



„ Kedves Barátom ! 

 Feltűnt nekem múlt év deczemberében, 

 hogy a hódák szokott idejükben nem vonul- 

 tak el az erdélyi tavakról. 40 évre terjedhető 

 megfigyelésem alatt ez sohasem fordult elő. 

 Azonkívül láttam szürke gémeket is szórvá- 

 nyosan és a tőkés kacsák is mind itt marad- 

 tak. Erre különös súlyt nem helyeztem, mert 

 az máskor is megtörtént, hogy a tőke-ruczák 

 nagyobb számmal maradtak itt ; de külön- 

 ben is azok elvonulása a tavak befagyá- 

 sával szokott kapcsolatos lenni. A hódák 

 azonban már november végivel szoktak el- 

 vonulni. Legfeljebb elvétve szokott egy-egy 

 gyenge példány itt maradni. Ez idén még 

 január közepén is láttam szürke gémet, de 

 februárban már egyet sem észleltem. A hódák 

 a beállott erős fagyok után, a gyekéi tavak 

 vízfolyásaiban kerestek menedéket. Február 

 végén Mezőzáhra meutern, hogy a hódákat ott 

 is megfigyeljem. Nagy tömegekben tartóz- 

 kodtak a be nem fagyott nádas vízfolyáso- 

 kon és százával jöttek ki a száraz lóherés 

 és luczerná.-i földekre gyepelni. Az ember 

 maga előtt hajthatta őket, mig végre fel- 

 repültek és úgy össze-vissza repkedtek mint 

 tavasszal a cserebogarak. Ezt észleltem fel- 



open rims of the frozen lake and on March 

 23'' they were in full coupling and every- 

 where tho be seen. The behaviour of the 

 birds was rather insolent than confident, as 

 a proof that they felt at home. 



Though the autumn emigration does not 

 sometimes begin but late in November, it 

 however recurred until now every year, except 

 in winter 1912 to 1913. Enormous numbers 

 of Coots use to gather on the lakes, chiefly 

 on the large Katona- lake, previous to their 

 departure in autumn. At a gun-shot from the 

 shore there were none on the surface of the 

 water, from there, however, the water looked 

 as strawn with poppy: all Coots. 



My dear old friend, Count BkijA Wass, whose 

 estate is situated in the heart of the Mező- 

 ség and who has an extraordinarily sharp 

 eye for tlie phenomena of nature and chiefly 

 for migration, wrote to me from Karlsbad 

 where he took cure, the following interesting 

 letter: 



Karlsbad, June 3, 1913. 



„My dear friend. 

 It struck me that in December last the 

 Coots did not leave the Transylvanian 

 lakes in their wont time. During my obser- 

 vations, extending over 40 years, this has 

 never occurred before. Besides, sporadically 

 I also saw some Grey Herons and all the 

 Wild Ducks remained here. To this I did 

 not attribute any importance, for it had 

 happened at other times too that Wild 

 Ducks remained here in large numbers ; 

 besides, their departure is dependent of 

 the freezing over of the lakes. The Coots, 

 however, use to go away at the end of 

 November. It is but rare that some of 

 them remain here. This year I saw Grey 

 Herons even in the middle of January, 

 but in February I saw no more of them. 

 After the hard frosts had set in, the Coots 

 were seeking shelter in the water-channels 

 of the lakes of Gyeke. At the end of 

 February I went to Mezőzáh, in order to 

 observe the Coots there too. There were 

 great masses of them on the reedy water- 

 channels free from ice and hundreds of 

 them went feeding on the dry clover- and 

 lucerne-meadows. One could drive them 



