15 



Télen a szárcsák rendesen éjjel járnak táp- 

 lálékuk után (a melyben több a növényi 

 mint az állati anyag), nappal pedig a jégmen- 

 tes vízfelületeket keresik nagy rajokban 

 fel. Ezt legjobban Dalinácziábau lehet meg- 

 figyelni, mialatt ott a „liska" egyre világo- 

 sabb eltűnése megállapitható volt. Ez annak 

 a mértéktelen üldözésnek a következménye, 

 a mely miatt a szárcsák Dalniácziában a 

 vonulás alatt csak igen rövid ideig pihen- 

 nek és utána rögtön a herczegovinai, sku- 

 tari-tavi nyugalmasabb téli tartózkodásra 

 mennek egész Görögországig. 



Ezekben az országokban egy lelőtt Fu- 

 lica értéke nagyobb a kacsáénál, innen 

 ered a hihetetlen üldözés ! Vadászatát 

 legtalálóbban Hänisch jellemezte (Extr. Bel- 

 let. Società adriat. scienze naturali Tri- 

 este, vol. IX. 1885, Fulica atra, TVa nyom- 

 tatott oldal, német nyelven). Manapság ott 

 a Narentán nincs már Fulica, de ezer- 

 nyi ezer telel még a szomszédos Hercze- 

 govinában. Ott nem vadásszák csalétekkel, 

 hanem az ügynevezett „batteria" módszer- 

 rel, a melyben gyakran 40 lélekvesztő is 

 résztvesz, és a ki a viszonyokkal nem ismerős, 

 azt hinné, tengeri ütközet folyik le. Csak 

 a megsebzett példányok buknak le huza- 

 mosan a víz alá ; nyílt vízen azonban csó- 

 nakkal (Trupa) könnyen elérhetők, sok el is 

 vész, ha növényzet, nád van a közelben, a 

 melynek védelmét a beteg madár keresi." 



Budapest, 1913. szeptember hó. 



Herman Ottó. 



therefore it is nut unlikely that both species 

 come from the Hungarian swamps. In winter 

 the Coots look for their food mostly at 

 night (they prefer vegetable food to animal 

 one), whilst in day-time they are to be 

 found in large swarms on the open water- 

 surfaces. Formerly this could be very well 

 observed on the Dalmatian lakes. At pre- 

 sent the disappearence of the ,,Liska" 

 gets more and more marked, the never 

 ceasing persecution of the bird having 

 attained such an extent that the Coots 

 on their passage now rest only a very short 

 time in Dalmatia and soon leave for more 

 quiet winter-quarters in the Herzegovina, 

 the lake of Scutari and from there further 

 on to Greece. 



In most of these countries a shot Coot is 

 more appreciated than a Duck and hence the 

 unheard of persecution. The shooting of the 

 Coot is best described by Hänisch (Extr. Boll. 

 Società adriat. scienze naturali Trieste, vol. 

 IX. 1885, under the heading Fulica atra, 

 7 Vj P- in German). At present the Coot occurs 

 no more on the Narenta, but many thousands 

 of them hibernate in the Herzegovina. There 

 the hunting is no more done by decoy, but 

 by the so-called „Batteria" in which some- 

 times up to 40 small boats partake and an 

 unknowing person receives the impression of 

 a naval battle. The wounded Coots keep on 

 diving, but may easily be overtaken with a 

 canoe on the open water, whilst many go 

 astray, when there is vegetation near 

 (Mariskbushes etc.) which the wounded 

 bird endeavours to reach. 



Budapest, in September 1913. 



Otto Herman. 



