ben ;i sáskák elfog-ytak, esztendőkre is 

 kimarad. '' 



A táplálék mindkét madárra nézve 

 egyaránt döntő ; míg a fészkelés csak 

 a gólyánál van mindig az illető égöv 

 területéhez kötve; a pásztormadárnál nincs 

 mindig; ez a körülmény tette a vándorló 

 czigányhoz hasonló életűvé. 



Mindkét alakkal szemben állanak azok, 

 a melyeket állandó madaraknak nevezünk, 

 a melyek a táplálék tekintetében a helyi 

 körülményekhez alkalmazkodnak, tehát 

 egészben véve minden évszakot kibírnak. 



Már az eddig mondottak is arra utal- 

 nak, hogy az „alakon" és „színezeten" 

 kívül, még a ., földrajzi elterjedést" is 

 beleértve, a mint ez pótlékul vagy pedig 

 mint valamely feltételezett vagy elfogadott 

 „alak" kisegítő megokolásaként, tehát 

 mint leíró elem jön tekintetbe tehát 

 hogy ezen s mindezeken kívül nagyfon- 

 tosságú, mélyreható kérdések is vannak, 

 a melyekre a gyííjtés és leírás mai mód- 

 szere megfelelni nem képes 



Való, hogy nem kisebb egyéniség, mint 

 Reichenow mondotta ki az V. Nemzet- 

 közi Ornithologiai Kongresszus megnyitó 

 beszédében, mely az ornithologia mai 

 állásának beható tárgyalása: „az ornitho- 

 locjia lefiföbb fi ladata, hof/y minden madár- 

 fajf niefiismcrjen és kimutasson", a mivel 

 azonban nyilván csak a végső czél volt 

 kimondva, nem pedig a kutatás intenzi- 

 tása is, mely utóbbi okvetlenül szükséges, 

 hogy az ellaposodás veszélye kikerülhető 

 legyen. Ezt a veszélyt el kell hárítani, 

 hogy ez a tudományszak ne csak szép, 

 hanem mélyenjáró is legyen. Mert 

 köztünk legyen mondva m;inap még 

 nagyon emlékeztet a folyók tavaszi ára- 



' A pásztormadár legiiti)l)bi nagy beözönlése a 

 hortobágyi sáskajárás alkalmából, melyet Schenk 

 Jakab ismertetett, azt mutatta, hogy e madár 1907-ben 

 mintegy nOOO párban, majd li)08 ban is fészkelt és 

 azután eltűnt. Lásd Aquila XIV, p. 253 és XV, p. 321. 



einer auftretenden Heìischreckenplage und 

 an verschiedenen Punkten erscheint, dann 

 aber manchmal auch brütet ; sobald al)er 

 die Heuschrecken eingehen, für Jahre 

 fortbleibt.^ 



Gleichmässig entscheidend für beide 

 Vögel ist die Nahrung ; wohingegen das 

 Brüten nur beim Storch immer an den 

 Brutort der Region gebunden ist ; beim 

 Rosenstar nicht immer ; dieser Umstand 

 macht ihn zum „ZigeunervogeV\ 



Beiden Formen gegenüber stehen jene, 

 welche wir als Standvögel bezeichnen, 

 die hinsichtlich der Nahrung den Ver- 

 hältuissen des Ortes angepasst sind, n)it- 

 hin in jedei- Jahreszeit im Grossen und 

 Ganzen standhalten. 



Schon das bisher Gesagte deutet darauf 

 hin, dass es über die „Form" und „Fär- 

 bung" hinaus, selbst bei Herbeiziehung 

 der „geographischen Verbreitung", wie 

 sie als Beigabe, oder als Auxiliar-Begrün- 

 dung einer vorausgesetzten, oder ange- 

 nommenen Form, also als deskriptives 

 Element in Rechnung gebracht wird 

 — auch über diese hinaus — dass es 

 also über dieses alles hinaus hochwich- 

 tige, einschneidende Fragen gibt, auf 

 welche die heutige Methode des Sam- 

 meins und der Beschreibung die Antwort 

 schuldig i)leibt. 



Es ist wahr, dass kein geringerei-, als 

 Reichenow es in seiner Eröffnungsrede 

 des V. Intern. Ornith. Kongresses, die 

 einen eingehenden Bericht über den Stand 

 der Ornithologie bildete, ausgesprochen 

 hat : die Hauptaufgabe der Ornithologie 

 sei es, alle Vogelarten kennen zu lernen 

 und auszuweisen, womit aber allerdings 

 nur das Endziel, nicht aber auch die 

 Intensität ausgesprochen wurde, welch, 

 letztere unbedingt notwendig ist, weil 

 sonst die Gefahr der Verflachung ein- 

 tritt. Dieser Gefahr müsste abgeholfen 

 werden, damit der Wissenszweig neben 

 der Schönheit auch Tiefe erhalte. Denn, 



' Die letzte grosse Invasion des Rosenstares 

 während der Heuschreckenplage auf der Puszta Hor- 

 tobágy, welche von Jakob Schenk aufgenommen 

 wurde, ergab, dass der Vogel im Jahre 1907 in der 

 Stärke von ca. 3000 Paaren und auch 1908 brütete 

 und dann verschwand, vide Aquila XIV, p. 253 und 

 XV, p. 321. 



