MoKTENSEN, a dán tanító, a g-yűrüzés 

 kísérletével előállott. 



Manapság egyedül a gyürüzés kísér- 

 lete az, a mi a madarak vonulásáról 

 valóban megdöntlietlen biztosságú fel- 

 világosítást nyújt. . Minden egyéb többé 

 vagy kevésbbé feltevés csupán. 



Az aluminiumgyíirü teltétlen biztos- 

 sággal mondja meg, hogy a mi gólya- 

 tiókáink életük első félesztendején Afrika 

 déli csúcsáig jutnak el (Magyarországból 

 eddig 32 esetben). Hozzátehetjük, hogy 

 ettől az iránytól mindeddig l'ét esetben 

 történt csak eltérés: az 5205-ös számmal 

 jelzett gólyafiókánál, a mely Arabian át 

 vette irányát és 1912 októberének végén 

 Maskat mellett ejtetett el, tehát India 

 felé tartott — és az ugyanebben az évben 

 Rakamazon július 8-án jelölt fióka, mely 

 1913 ang. 18-án Zavale mellett, Orosz- 

 országban esett el. 



Mi sem példázza jobban a vonuló madár 

 korlátlan szabadságát, mint az a rositteni 

 dankasirály, a mely, 1911 július 18-án, 

 fészken ülő fióka korában jelöltetve az 

 aluminiumgyíiríível, ugyanez évi november 

 11-én Barbados szigetén, a földgömb túlsó 

 felén került lövésre, tehát akkorra az 

 Atlanti-oczeánt is átrepülte ! (Ornith. 

 Monatsber. XX, p. 130—131.) 



A biologia szempontjából az volt a 

 legközelebbi kérdés : mit müveinek a mi 

 gólyáink az európai tél, tehát a pretoriai 

 nyár folyamán, kivált Transvaalban? 



Angol értesítésekből tudtuk már, hogy 

 Délafrikában a mezőgazdaságra oly káros 

 sáskajárás az oltani nyár ~ tehát a mi 

 telünk idején ha különböző helyeken 

 is, de állandó és oly mértékíi, hogy e 

 veszedelemmel szemben hatósági intéz- 

 kedések is szükségessé váltak és hogy 

 a gólya, tehát Ciconia ciconia (L.) minta 

 sáskák pusztítója s így az ember segít- 

 sége annyira feltíint, hogy ott már az 

 angol neve sem többé „the White Stork," 

 hanem „the great Locust- Bird," tehát 

 a nagy sáska madár. 



dänische Schullehrer Mortensen mit dem 

 Ringexperiment hervortrat. 



Das Ringexperiment ist heute das ein- 

 zige, welches wirklich unumstösslich si- 

 chere Aufschlüsse über den Zug der 

 Vögel erteilt. Alles andere ist mehr oder 

 weniger blosse Vermutung. 



Wir wissen durch den Aluminiumriug 

 nun mit unumstösslicher Sicherheit, dass 

 unsere Jungstörche im ersten Halbjahr 

 ihres Lebens bis an die Südspitze Afrikas 

 gelangen (aus Ungarn bis jetzt in 32 

 Fällen). Es sei hier hinzugefügt, dass 

 von dieser Richtung bisher nur zivei 

 Aberrationen erfolgten: der Jungstorch 

 Nr. 5205, der die Richtung über Ara- 

 bien nahm und Ende Oktober 1912 bei 

 Maskat erlegt wurde, also die Linie nach 

 Indien einschlug und der Storch von 

 Rakamaz, der in demselben Jahre beringt 

 im J. 1913 am 18. August bei Zavale 

 in Russland erlegt wurde. 



Nichts illustriert die Freizügigkeit des 

 Zugvogels besser, als die Lachmöve von 

 Rositten, welche am 18. Juli 1911 als 

 Nestjunges mit dem Aluminiumring ver- 

 sehen am 11. November desselben Jahres 

 auf der Insel Barbados, also schon axxf der 

 jenseitigen Hemisphäre erlegt wurde, mit- 

 hin den Atlantischen Ozean, diu'chquerte ! 

 (Ornith. Monatsber. XX, p. 130-131). 



Der biologische Standpunkt führt zur 

 nächsten Frage : was machen unsere 

 Störche^während des europäischen Win- 

 ters, also den pretorianischen Sommer, 

 hindurch in Südafrika, namentlich in 

 Transvaal ? 



Wir wussten es aus englischen Berich- 

 ten, dass in Südafrika die der Wirtschaft 

 so schädliche "^^ Heuschreckenplage den 

 afrikanischen Sommer — also unseren 

 Winter — über an verschiedenen Orten 

 aber doch permanent ist, in dem Masse, 

 dass gegen das Übel, selbst behördliche 

 Massregeln ergriffen werden mussten und 

 dass sich der weisse Storch, also Ciconia 

 ciconia (L.), als Heuschreckenvertilger, 

 mithin Helfer des Menschen. derart bemerk- 

 bar machte, dass er dort nicht mehr den 

 Namen „the White Stork", sondern den 

 folgenden führt: ,,the great Locust-Bird'''' , 

 also : der grosse Heuschrecken vogel. 



1* 



