Még- seni ez volt, a mi fig'3'elmemet 

 felköltötte, hanem a hegy és völgy felett 

 haladó korlátlan repülés, melynek sehol 

 sincs akadálya, mely czélját már messziről 

 kitűzhette és szemmel tarthatta. Az emlős 

 állat jutott ekkor eszembe, a mely előtt 

 — akár farkas, akár menekülő szarvas 

 legyen is — odalenn a hegyek és völgyek 

 tömkelegében minden csak akadály, a 

 melynek nem adatott meg a szabad kilátás, 

 a melynek tájékozódása tehát lényegesen 

 másnemű, mint a repülő madáré, a mely 

 a szabad kilátáson kívül még a látó- 

 határát is a tetszése vagy a szükség 

 szerint bővítheti vagy szűkítheti. 



És még csak nem régiben a „teremtés 

 koronája," az ember is csak ott volt az 

 előrehaladásban és tájékozódásban, a hol 

 a bár száguldó, de végül még is csak 

 a földhöz lánczolt szarvas : épp annyira 

 mindentől akadályoztatva, épp oly korlá- 

 tolt látóhatárral. 



Azért mondom, hogy „nem régiben," 

 mert a mióta Blériot mester a La-Manche 

 csatornán Calais és Dover közt repülve 

 kelt át, az ember látóhatára is bővülni 

 kezd, tehát a tájékozódása is a madáré- 

 hoz közeledik ; ugyan egyelőre a madár 

 biztonsága nélkül, mert útja halálos zuha- 

 násokkal van teli, a melyek elkerülése 

 az embernek egész eszét, végsőkig feszí- 

 tett figyelmét követeli. 



Ennek, a röghöz kötött ember és a 

 magasban szabadon repülő madár közt 

 lévő sarkalatos különbségnek figyelembe 

 nem vétele volt az, a mi a madárvonu- 

 lás helyes megítélésének útjában állott. 

 Az ember u. i. e fontos tüneményt a saját 

 szempontjából, a saját helyzdéből ítélte 

 meg, meg sem kísérelve, hogy a rögtől 

 képzeletében elszakadva, a tapasztalatok 

 tömegéből merítse a szükségképpen adódó 

 tanúságot. 



Az egész ornithophaenologia helyzete, 

 a madárvilág mozgalmai és a vonulás 

 tünetei szempontjából lényegesen meg- 

 változott abban a pillanatban, a mikor 



Nicht das letztere war es, was meine 

 Aufmerksamkeit erregte, sondernder freie 

 Flug über Berg und Tal, der kein Hin- 

 dernis kannte, sein Ziel schon aus weiter 

 Ferne Wcählen und im Auge behalten 

 konnte. Ich dachte dabei an das Säugetier, 

 sei es der Wolf oder der flüchtige Hirsch, 

 dem unten, im Gewirr von Berg und Tal 

 alles Hindernis war, dem kein freier Aus- 

 blick gegönnt ist, bei dem also die Orien- 

 tierung ganz wesentlich anders geschieht, 

 als bei dem fliegenden Vogel, der bei freiem 

 Ausblick überdies noch seinen Horizont 

 nach Belieben oder Notwendigkeit erwei- 

 tern oder auch verengern kann. 



Und noch bis vor Kurzem war der 

 „Herr der Schöpfung", der Mensch: „das 

 Tier, welches spuckt und sich schneutzt" 

 in Sachen des F'ortkommens und der 

 Orientierung ganz in der Lwge des schliess- 

 lich doch an den Boden geketteten flüch- 

 tigen Hirsches: allen Hindernissen unter- 

 worfen, mit beschränktem Horizont. 



Ich sagte „bis vor Kurzem," denn 

 seit Meister Blériot den La-Manche- 

 Kanal zwischen Calais und Dover fliegend 

 durchquerte, beginnt sich auch der Hori- 

 zont des Menschen zu erweitern, mithin 

 die Orientierung nach Art des Vogels 

 zu gestalten; — freilich vorerst ohne die 

 Sicherheit des Vogels, weil mit tödlichen 

 Abstürzen besäet, deren Vermeidung allen 

 Scharfsinn, die gespannteste Autmerk- 

 samkeit des Menschen in Anspruch nimmt. 



Gerade die Vernachlässigung des kar- 

 dinalen Unterschiedes zwischen dem, an 

 die Scholle geketteten Menschen und dem, 

 in der Höhe frei fliegenden Vogel war 

 es, welche der richtigen Beurteilung des 

 Zuges der Vögel im Wege stand. Der 

 Mensch beurteilte die so bedeutungsvolle 

 Erscheinung vom eigenen Standtpunkte, 

 aus seiner Lage heraus, ohne auch nur 

 den Versuch zu machen, sich ideell von 

 der Scholle loszureissen und aus der 

 Summe der Erfahrungen, die sich not- 

 wendigerweise ergebende Lehre zu ziehen. 



Die Lage der ganzen Ornithophäno- 

 logie, soweit sie sich auf die Bewegungen 

 der Vogelweit und namentlich die Erschei- 

 nungen des Zuges bezieht, wurde in dem 

 Moment eine wesentlich andere, als der 



