153 



hogy vonuló m;ulár, mintán fészkelőterülefét 

 télen át hó borítja. 



Nemcsak az északi szélességek madarai 

 vonulnak, hanem az Atlasz-hegységnek és 

 északi Algériának számos rovarevő madárfaja, 

 mint pl. a fiiiemilék, kerti rozsdafarkűak, 

 pacsirták és fecskék télire szintén elhagyják 

 hazájukat. Nincs a/.onban ezek között egyet- 

 len faj seai, melyet az északról beözönlő és 

 átvonuló csapatok maguk előtt dél felé szorí- 

 tanának ; sem a Sylvia deserticola vagy a 

 Diplootocus moussieri vagy a Sylvia canlillans 

 inornata és egyéb fajok még nem kerültek elő 

 a tropikus Afrikában; télire elhagyják a hegy- 

 vidéket és a Szahara északi részén telelnek, 

 míg az északi átvonulok átrepülik a fészkelő 

 területeiket és tovább mennek dél felé. Tavasz- 

 szál oly időben vonulnak északon honos 

 madárfajok, a mikor ugyancsak a fajnak 

 Algériában honos példányai már letelepedtek 

 és a fészkeléshez készülnek. 



Még sokkal több ilyen tényt lehetne meg- 

 állapítani, ha jobban meg tudnók különböz- 

 tetni a helyi formákat, de az a nagynevezetü 

 haladás, a melyet ezen a téren teszünk bizo- 

 nyára hozzájárul majd, hogy még több ide- 

 vágó megíigyelés kerüljön felszínre ; olyan 

 esetekben, a mikor képtelenek vagyunk egy- 

 mástól távoleső vidékek lakóinak megkülön 

 böztetésére, csakis a jelölési kísérletek vezet- 

 hetnek a kérdések megoldására. 



Eddig általában dívott szokás volt a május 

 második felében és június havában Afrika 

 északnyugati részeiben rendesen talált madár- 

 fajokat valóban ottfészkelőknek is tartani. 

 Az 1912. évben végzett megfigyeléseink — 

 melyeket ISpatz Pál javarészt igazolt — , azt 

 bizonyítják, hogy csak igen nagy óvatosság- 

 gal és megfontolással szabad eflele következ- 

 tetéseket vonni. Jegyzékem tanúsága szerint 

 május közepén túl, sőt még júniusban is sok 

 madarat találtunk a Szaharában, a mely még 

 egész bizonyosan vonuláson volt. Legcseké- 

 lyebb okunk nincs kételkedni benne, hogy ez 

 a késői vonulás rendes jelenség. Minthogy 

 abban az időben, a mikor ezeket a madara- 



Ainiila XX. 



schwarzkehligen Oenanthe oenanfhe seebohmi, 

 welche die südlichen Atlasketten an mehreren 

 Stellen bewohnt, ist noch unbekannt, doch 

 können wir mit Bestimmtheit annehmen, dass 

 sie Zugvogel ist, da ihr Brutgebiet im Winter 

 mit Schnee bedeckt ist. 



Nicht nur die Vögel nördlicher Breiten sind 

 Zugvögel, sondern auch viele der insekten- 

 fressenden Arten des Atlasgebirges und Nord- 

 algeriens verlassen ihre Heimat während des 

 Winters, wie z. B. die Nachtigallen, Garten- 

 rotschwänze, Grasmücken und Schwalben. 

 Keine dieser Vögel werden von den in ihr 

 Gebiet eindringenden oder dasselbe durch- 

 ziehenden Scharen nordischer Wanderer vor- 

 geschoben; weder Sylvia deserticola oder 

 Diplooiocits moussieri noch Sylvia cantiMans 

 inornata u. a. m. sind jemals im tropischen 

 Afrika beobachtet worden: sie verlassen die 

 Berge im Winter und überwintern in der 

 Nördlichen Sahara, während die nordischen 

 Durchzügler ihr Brutgebiet durchwandern und 

 sich weiter nach Süden begeben. Im Früh- 

 jahr sehen wir nördliche Vögel durchziehen, 

 während die algerischen Individuen derselben 

 Arten schon sesshaft sind und Anstalten zum 

 Nisten treffen. 



Wir würden noch mehr solche Tatsachen 

 feststellen können, wenn wir die lokalen 

 Formen besser unterscheiden könnten und die 

 ungeheueren Fortschritte, die wir auf diesem 

 Gebiete machen, werden zweifellos dazu bei- 

 tragen, mehr darauf hinzielende Beobachtun- 

 gen festzulegen; in Fällen, wo wir ausser 

 Stande sind die Bewohner weit entfernter 

 Gegenden zu unterscheiden, kann nur das 

 ..Beringen" zur Lösung solcher Fragen führen. 



Man war bisher im allgemeinen gewöhnt, 

 diejenigen Vögel für Brutvögel Nordwest- 

 .\frikas zu halten, die man dort regelmässig 

 in der zweiten Hälfte des Mai und im Juni 

 antraf. Unsere Beobachtungen im Jahre 1912 

 — grösstenteis bestätigt durch Paul Spatz — 

 beweisen, dass solche Schlussfolgerungen nur 

 sehr vorsichtig und bedachtsam gemacht wer- 

 den dürfen. Wie meine Liste zeigt, haben 

 wir noch nach Mitte Mai und sogar im Juni zahl- 

 reiche, zweifellos noch auf dem Zuge befind- 

 liche Vögel in der Sahara angetroffen. Wir 

 haben nicht den geringsten Grund daran zu 

 zweifeln, dass dieser späte Zug eine regel- 

 mässige Erscheinung ist. Da zur selben Zeit 



20 



