156 



homokkal borított nagy térségen mentem volna 

 át, úgy arra a következtetésre kellett volna 

 jutnom, hogy a Szaharának ebben a részében 

 nem történik nagyobb méretű átvonulás, mint- 

 hogy oly területeket érintettem volna, a 

 melyeken atáplálékhiány következtében aligha 

 szállana meg a madár. A növényzetet nél- 

 külöző futóhomokterületet és a sivár Hamma- 

 dát (köves fensikok) a madár lehetőleg egy- 

 huzamban repüli át. 



És miről ismerik fel a vonulók éjnek idején 

 az útvonalukat és még ha nappal felismerik 

 is, honnan tudják azt, hogy ez az ö útvonaluk, 

 különösen akkor, ha első ízben használják 

 azt? Sokszor vetették már fel ezeket a kér- 

 déseket és én habozás nélkül azt válaszolom 

 — a nélkül, hogy ez alkalommal rátérnék a 

 vezérlet kérdésére és egyebekre — , hogy nem 

 képesek se az egyikre, se a másikra. 



Fel kell továbbá vetnünk azt a kérdést is, 

 hogy micsoda előnye van a jó repülő madár- 

 nak — és úgyszólván valamennyi igazi vonuló, 

 mind jó repülő is — abból, hogy a Föld- 

 közi-tengert a legkeskenyebb részeken repüli 

 át? Azt állítom, hogy semmiféle. 



Az a tény azonban bizonyos, hogy a madarak 

 mindiy meghatározott irányban vonulnak és 

 hogy nagyon erős hajlamuk van a tenger- 

 partok követésére, melyekhez gyakran igen 

 szívósan ragaszkodnak ; ezek a tények szám- 

 talan megfigyelésen alapulnak és kétségtele- 

 nül be vannak bizonyítva. 



így pl. Európában őszszel a legtöbb madár 

 északkelet -délnyugati irányban vonul, míg 

 néhány faj az ellenkező (délkeleti) irányt 

 követi. Ez a tény, kapcsolatban Nyugat-Európa 

 partvidékének a főirányban északkeletről dél- 

 nyugat felé haladó vonulatával, hozza magá- 

 val azután azt, hogy őszszel igen sok madár 

 vonul Nyugat-Európa partvidéke mentén és a 

 mikor ebben az irányban már tovább nem 

 juthatnak, akkor Észak-Afrika felé fordul- 

 nak. Nincs bebizonyítva, hogy az átkelés 

 a gibraltári szorosnál nagyobb méretű volna, 

 mint tovább nyugat felé Portugál és Marokkó 

 északnyugati része között, sőt az van be- 

 bizonyítva, hogy sok madár továbbra is meg- 

 tartja a délnyugati irányát és a rá nézve 

 legkevésbbé előnyös úton a Kanári, sőt a 

 Kapverdi és Azóri szigetekre jut el, a helyett, 

 hogy Afrika biztos partvidékein maradna, a 

 hol a téli szállása van. Sőt sok madár egy- 



Golpavon Onargla durch das grosse Flugsand- 

 dünengebiet über All) Ta'ibu nach Tidikelt ge- 

 zogen, so hätte mau annehmen können, dass ein 

 nennenswerter Vogelzug durch diesen Teil 

 der Sahara nicht statttindet, weil ich durch 

 Gegenden gekommen sein würde, wo infolge 

 mangelnder Nahrung kaum ein Vogel sich 

 niedergelassen haben würde, denn die vege- 

 tationslosen Sanddünen und öde Hanimada 

 (steinige Plateaus) überfliegt der Zugvogel 

 nach Möglichkeit ohne Aufenthalt. 



Und wie sollen Vögel bei Nacht ihre Zug- 

 strassen erkennen, und wenn sie sie auch 

 bei Tage erkennen können, wie sollen sie 

 dann wissen, dass es ihr Weg ist, zumal 

 wenn sie ihn zum ersten Male sehen? Diese 

 Fragen sind oft aufgeworfen worden und ich 

 antworte ohne Zögern — ohne zurzeit auf die 

 Fragen von Führerschaft u. a. m. eingehen 

 zu können — , sie können weder das eine 

 noch das andere. 



Wir müssen uns ferner fragen, was für 

 einen Vorteil die besseren Flieger — und 

 fast alle echten Wandervögel sind gute Flieger 

 — davon haben, das Mittelmeer an den 

 schmälsten Stellen zu überfliegen? Ich be- 

 haupte: gar keinen. 



Die Tatsache aber steht fest, dass die Vögel 

 stets in einer bestimmten Richtung ziehen und 

 dass sie eine grosse Neigung haben den Küsten- 

 linien zu folgen und oft mit Zähigkeit daran 

 festhalten; diese Tatsachen beruhen auf zahl- 

 losen Beobachtungen und stehen zweifellos fest. 



So wandern im Herbste in Europa die 

 meisten Vögel in nordöstlich-südwestlicher 

 Richtung, während einige Arten in der entge- 

 gengesetzten Richtung (in südöstlicher Linie) 

 ziehen. Diese Tatsache in Verbindung mit der 

 nordöstlich-südwestlichen Hauptrichtung der 

 Küsten Westeuropas bringt es mit sich, dass 

 im Herbste eine grosse Anzahl von Zugvögeln 

 an den westeuropäischen Küsten entlang zieht, 

 und wenn sie in dieser Richtung nicht mehr 

 weiter können, wenden sie sich hinunter nach 

 Nordwestafrika. Es ist nicht festgestellt 

 worden, dass dieser Übergang an der schma- 

 len Stelle der Meerenge von Gibraltar mehr 

 stattfindet als weiter westlich zwischen Por- 

 tugal und Nordwest-Marokko, ja es steht 

 sogar fest, dass viele Vögel die südwestliche 

 Richtung beibehalten und höchst unprak- 

 tischer Weise die Kanaren und sogar die 



