180 



lepetésem és örömöm, a mikor ennek daczára 

 is oly fölfedezést tehettem, a mely zoogeo- 

 graphiai szempontból rendkívül érdekes és 

 igen nagyfontosságú egyes korábbi frappáns 

 jelenségek megértéséhez. A mint már a czini 

 is mutatja, itt az Aldunánál, nevezetesen a 

 szűk Kazánszorosban a mediterrán madár- 

 világnak oly előretolt oázisára akadtunk, mely- 

 nek délkeleti európai legészakibb kiágazása 

 eddig a horvát tengerpartról volt ismeretes. 

 De még mielőtt rátérnék a részletekre és a 

 vonulásra vonatkozó kérdésekre, röviden vázo- 

 lom a kirándulást, valamint az annak folyamán 

 gyűjtött megfigyeléseket, a melyeket azért 

 kell egész terjedelmükben ismertetni, mert ily 

 érdekes határvidékre és a vonulásra oly ér- 

 dekes szorosra vonatkoznak, különösen azért 

 is, mert külföldi ember csak úgy alkothat 

 magának tiszta képet az ottani madárvilágról. 

 Csak egyes érdekelt fajokat kell ezenkívül 

 külön is tüzetesebben tárgyalni. 



1912 április 20-án hagytuk el Belgrádot 

 és a hatalmasan megáradt Dunán lefelé 

 Ómoldovára indultunk. Útközben Báziásnál a 

 rendkívül magasan csapkodó hullámokon 7 

 nagy madarat láltunk, a melyekben Mergiís 

 merganser fajra kellett ismernünk. Minthogy 

 az időpont azonban nagyon is késői, azért 

 alighanem mégis csalódtunk. Egyébként már 

 csak búbos vöcskök {Colymbus eristatus) lehet- 

 tek. A viharos szélben a ragadozók közül 

 csak egy Milvus milvus mutatkozott Omoldován. 

 Különben mindenütt tavaszi hangulat : az 

 orgona most kezd virágozni, a gyümölcsfák 

 tavaszi virágdíszben pom|)áznak, de a madár- 

 világ még meglehetősen szegényes, a mihez 

 természetesen nagyban hozzájárni az erős 

 szél. Az újmoldovai hegyeken elterülő köz- 

 legelőkön és fiatiű bükköseiben csak a követ- 

 kező fajokat találtuk : néhány csóka, 1 karvaly, 

 1 kékgalamb, az örvös galamb dürög, 2 — 3 

 kakuk szól, 1 nyaktekercs, sok erdei pinty, 

 1 pár meggyvágó, 1 czitromsármány, 1 pár 

 erdei pacsirta egy tisztáson, a völgyben számos 

 barázdabillegető, néhány szénczinege, 1 kék- 

 czinege, néhány csilcsap füzike az erdőszélen, 

 a melyek azonban nem énekelnek, sok fekete- 

 rigó a füzeken, vadak mint rendesen, néhány 

 énekes rigó, a völgyben néhány éneklő fülemile 



üm so grosser vyar die Überraschung und die 

 Freude, hier eine Entdeckung zu machen, die 

 von hohem tiergeographischen Interesse und 

 von grosser Wichtigkeit für das Verständnis 

 verschiedener früher frappanter Vorkommnisse 

 ist. Wie schon die Überschrift andeutet, fan- 

 den wir hier an der unteren Donau, speziell 

 in dem engen Kasanpass eine vorgeschobene 

 Oase mediterraner Avifauna, deren nördlichste 

 Ausläufer im Südosten Europas man bisher 

 nur vom kroatischen Litorale kannte. Doch, 

 ehe wir auf Einzelheiten und Zngsfragen 

 eingehen, sei es erlaubt, eine kurze Schil- 

 derung unserer Exursion und unserer Be- 

 obachtungen zu geben, die des interessanten 

 Grenzgebietes und um der Zugforschung in 

 diesem Pass willen in extenso gegeben zu 

 werden verdienen, zumal auch nur so der 

 Ausländer sich eine klare Vorstellung der dor- 

 tigen Vogelwelt machen kann. Nur einzelne 

 interessante Arten müssen ausserdem beson- 

 ders behandelt werden. 



Am 20. April 1912 verliessen wir Belgrad 

 und fuhren die gewaltig überschwemmte Donau 

 hinunter nach Ó-Moldava. Unterwegs, bei 

 Báziás, sahen wir auf den aussergewönlich 

 erregten Wellen 7 grosse Vögel, die wir für 

 Merc/us merganser anspi'echen zu müssen 

 glaubten. Da aber der Termin dafür doch 

 allzu spät war, müssen wir uns doch wohl 

 getäuscht haben. Es kämen dann nur Hauben- 

 taucher (Colymhus cristatus) in Frage. Von 

 Raubvögeln zeigte sich bei dem stürmischen 

 Wind nur ein Milvus milvus über 0-Moldava. 

 Überall Frühlingsstimmung : der Flieder fängt 

 an zu blühen, die Obstbäume prangen im 

 Blütenschmuck, aber das Vogeileben ist doch 

 noch ziemlich arm, wozu allerdings der scharfe 

 Wind viel beiträgt. Auf den Hutweiden und 

 den Buchenjunghölzern der Berge von Üj- 

 Moldava können wir nur Folgendes beobach- 

 ten : ein paar Dohlen, 1 Sperber auf der 

 Weide, 1 Hohltaube ; die Ringeltaube balzt, 

 2 — 3 Kuckucke rufen ; 1 Wendehals, viele 

 Buchfinken. 1 Paar Kernbeisser, 1 Goldam- 

 mer, 1 Paar Heidelerchen auf einer Blosse, 

 weisse Bachstelzen reichlich im Tal, paar 

 Kohlmeisen und 1 Blaumeise, paar Weiden- 

 laubsänger am Waldrand, die aber nicht sin- 

 gen, viele Amseln auf den Weiden, scheu 

 wie immer, paar Singdrosseln, einige singende 

 Nachtigallen im Tal und Abends der herzige 



