181 



us este a vörösbegy édes éneke egy feny- 

 vesben. 



21-én d. u. majdnem szélcsendben, sokkal 

 melegebb, igen szép időben a Dunapartra 

 tettünk egy kirándulást ; főleg a patak mentén 

 haladtunk a terjedelmes legelők között. A falu- 

 ban erdei jtintyek szólnak és tengeliczek 

 csicseregnek, fülemilék mint rendesen kora 

 reggeltől késő estig énekelnek, néhány szén- 

 czinege és csilpcsalp füzike bujkál az ágak 

 között. De hiába keresem a fitisz-fűzikét. 

 A mezőkön a mezei pacsirta énekel, a hol 

 valamelyes bokrozat van, ott néhány zöldike 

 és czitromsármáuy énekelget. Az ökörszem csak 

 egyszer fordult elő egy vízmosásban, néhány 

 Oenas és 1 vércse száll el egyes facsoportoknál, 

 többször látható a banka, kétszer a nyak- 

 tekercs is. A patakmedret szegélyező sövényen 

 egyszerre csak a kis őrgébics (Lan ins minor) 

 elegáns alakja tűnik fel ; nyilvánvalóan az első 

 az idén. Néhány hantmadár és rozsdás csalán- 

 csúcs (Aaxicoia oenanthe és Pratiiícola ruhetra) 

 természetesen szintén nem hiányozhat ebből a 

 környezetből, éppen oly kevéssé a barázda- 

 billegető a patak mentéről. Kb. 200 darabból 

 álló sárgabülegető-csoport is pihen a legelésző 

 juhok mellett. Ritkább formák után kutatva 

 LiNTiÁnak sikerül is egy cí-et lőnie, melynek 

 fejebúbja igen erősen zölddel van vegyítve 

 és szemcsikja részben sárga (1. később !). 



De még sokkal érdekesebb dolgokat rejtett 

 a széles patakmeder a terjedelmes kavics- 

 mezőkkel. Idegenszerűen hangzó mélaszavu, 

 homokszínű madárkák kelnek fel előttem, 

 hamarosan leszállnak, pacsirták módjára, de 

 szinte láthatatlanul futkároznak. Milyen ismerős 

 is volt ez a hang, teremtőm, hol is hallottam 

 én azt már?! Ilyen gondolatok czikáztak át 

 agyamon, a mikor lekaptam a fegyvert. És 

 még mielőtt a lövés elhangzott volna, már 

 előttem lebegett a kép : a távoli, forró nap- 

 sugárban égő Mezopotámiában egy évvel 

 ezelőtt szekéren és lóháton barangoltam 

 a sivatagban és mindig hallottam magam 

 előtt ezt a méla csirrenést és a homok- 

 színű madarak szinte alig tértek ki az 

 utamból. És most újra itt vannak előtttni, 

 a hol soha, de soha se hittem volna, hogy 

 előforduljanak! Rövid ujpí pacsirták (Calan- 

 drella hrachydactyla hrachydaclylci) voltak és 



Gesang des Rotkehlchens in einem Fichten- 

 bestand. 



Am 21. Nachmittag machten vpir bei sehr 

 sciiönem wärmeren, fast windstillen Wetter 

 eine Excursion nach dem Donauufer hinunter, 

 in der Hauptsache am Bach entlang und über 

 die ausgedehnten Weiden. Am Ort schlagen 

 Buchiinken und zwitschern Stieglitze, Nachti- 

 gallen .wie immer schlagen von früh bis spät, 

 Kohlmeisen und Weidenlaubsänger schlüpfen 

 in geringer Zahl im Gezweig. Aber den Fitis 

 suche ich vergebens. Auf den Feldern trillern 

 Feldlerchen und, wo etwas Gebüsch steht, 

 da singen einzelne Grünlinge und Goldam- 

 mern. Der Zaunkönig ist nur ein einziges Mal 

 in einem Wasserriss zu finden, etliche Oenas 

 und 1 Turmfalke streichen von einzelnen Baum- 

 gruppen ab, niehrfacli zeigt sich der Wiede- 

 hopf und aucii der Wendehals zweimal. Auf 

 einem Zaune am Bachbett taucht plötzlich 

 das elegante Bild des Schuarzstirnwürgers 

 (Lanius minor) auf, ottenbnr der erste heuer. 

 Etliche Stein- und Wiesenschmätzer [Saxicola 

 oenanthe und Pratincola ruhetra) dürfen na- 

 türlich in solcher Umgebung nicht fehlen, 

 ebensowenig wie die weisse Bachstelze am 

 Bach selbst. Auch ein Schar von ca. 200 Schaf- 

 stelzen rastet bei den weidenden Schafen. 

 Lintia gelingt es, auf der Suche nach selt- 

 neren Formenein (ízu schiessen, dessen Ober- 

 kopf sehr stark mit Grün gemischt und dessen 

 Superciliarstreif z. T. gelb ist (s. später !) 



Aber noch viel Interessanteres barg das 

 breite Bachbett mit seinen ausgedehnten Schot- 

 terbänken. Vor mir steigen mit fremdartigem 

 sanften Rufen sandfarbene Vögelchen auf, 

 fallen gleich wieder ein und trippeln lerchen- 

 artig, aber fast unsichtbar einher. Wie bekannt 

 kam mir doch dies Stimmchen vor, Himmel, 

 wo hatte ich denn das schon gehört?! So 

 zuckten mir die Gedanken durch den Kopf, 

 als ich das Gewehr hochriss. Und ehe der 

 Schuss des kleinen Einsteckrohres knallte, 

 da war ich im Bilde : im fernen glutheissen 

 Mesopotamien war ich ein Jahr vorher durch 

 die Wüste gefahren, geritten und gewandert 

 und immer war vor mir dies sanfte Geklirr 

 erklungen und die sandfarbenen Vögel waren 

 mir kaum aus dem Weg gegangen. Und da 

 liegen sie wieder vor mir, wo ich sie nie und 

 nimmer erwartet hätte ! Knrzzehenlerchen (Ca- 

 landrella hrachydactyla hrachydactyla) waren 



