184 



Kálvária-hegyen ennek daczára gyönyörű volt 

 a délelőtt. Minden rohamosan zöldül és virágzik. 

 A részint parkszerű, részint ligetszerü lombfa- 

 csoportokban, a hol gazdag aljnövényzet is 

 van, sokféle madárdal hallható. A völgytorko- 

 latnál egy héja galambokat üldöz, egy egerész- 

 ölyv lebeg a fák fölött, a zöld harkály kaczag, 

 a nagy fakopáncs hihikel, a kis fakopáncs 

 ágról-ágra rebben. 3 pár nyaktekercs fel- 

 váltva felelget egymásnak és most csak 

 ugyan : az első sárgarigó szó ! Erdei pinty 

 és tengelicz miként rendesen a legbizal- 

 masabbak, mig néhány párban levő meggy- 

 vágó nagyon szeretne a megfigyelő elől el- 

 rejtőzni. A zöldike trillázik a fahiban. Az 

 erdőben énekelve száll fel az erdei pipis. 

 Czinege csakugyan kevés van ; különös ! 2 

 őszapó, alig látható szemöldöksávval, tehát 

 Aegithalus caudatus enropaeiis (Herm.), néhány 

 kék s 1 barátczinege minden, a mit találok. 

 Lugubrist hiába keresek. Csuszka 1 pár. Egy 

 fakúszt le kell lőnöm és megállapitom, hogy 

 a Certhia brachydadyla hrachydactyla Brehm 

 alakhoz tartozik. A csilp-csalp-fűzike gyakran 

 hallható, a tegnapi egyetlen fitisz úgy látszik el- 

 vonult. Hiánya mégis nagyon feltűnik. A sibi- 

 lator sisegése, a mely mindenfelöl hangzik, 

 kárpótol érte. A poszáták közül mára úgylátszik 

 már több barátka (Sylvia atricapiüa) érkezett 

 s ma hallom az első kis poszátát is {S. curruca). 

 Fülemile, mint rendesen, tömérdek, de csak 

 1 vörösbegy. A feketerigó gyakori. Egy lép- 

 rigó fészket is találok 20 lépésnyire az úttól, 

 a lejtőn, meglehetős nyilt helyen van 2V2 m 

 magasságban erős tölgyfán, közvetlenül a 

 törzs mellett. Most viszi az utolsó gallyacs- 

 kákat. A mikor meglát, halkan megszólal, a nél- 

 kül, hogy csőrét felnyitná s a fészekanyagot 

 elejtené Különben semmi neszt se csinálnak. 

 Kitűnően titkolják jelenlétüket ily közel az 

 út és falu mellett. 



24-én szép, de szeles idő. Emiatt a Moldo- 

 vicza-patak szélmentes völgyén haladunk fel- 

 felé a szakadék végén lévő vadregényes víz- 

 esésig. Két kígyászölyv s egy egerészölyv 

 kering a légben, 1 karvaly vág el mellettünk 

 s 1 nagy fakopáncs szól. A mikor a patak- 



Trotzdem war der Vormittag auf dem niede- 

 ren Kalvarienberg am Ort wundervoll. Alles 

 wird reissend schnell grün und blüht. In den 

 teils parkartigen, teils räumen Laubholzbe- 

 ständen mit dem reichen Unterholz erschallt 

 vielstimmiger Vogelsang. Am Talausgang stösst 

 ein Hühnerhabicht auf Tauben, ein Bussard 

 schwebt über den Wipfeln, der Grünspecht 

 lacht und der grosse Buntspecht kichert, der 

 Kleinspecht schwirrt von Ast zu Ast. Drei 

 Paare Wendehälse rufen sich abwechselnd 

 zu, und da : wirklich, der erste Pirolspfiff'. 

 Buchfink und Stieglitz sind wie immer am 

 zahmsten, während sich die paar Kernbeisser- 

 pärchen heimlich der Beobachtung entzie- 

 hen möchten. Der Grünling trillert im Ort. Im 

 Walde steigt jubilierend der Baumpieper auf. 

 Meisen sind in der Tat wenig zahlreich, merk- 

 würdig ! 2 Schwanzmeisen mit schlecht aus- 

 geprägtem Augenbrauenstreif, also Aegithalus 

 caudatus euroj)aeus (Herm.), etliche Blau- und 

 1 Sumpfmeise ist alles, was ich finden kann. 

 Nach lugubris suche ich vergebens. Kleiber 

 ein paar. Einen Baumläufer muss ich schon 

 schiessen, um festzustellen, dass er der Form 

 Certhia brachydadyla brachydactyla Brehm 

 angehört. Der Zilp-Zalp lässt sich oft hören, 

 aber der einzige Fitis von gestern muss wei- 

 tergezogen sein. Sein Fehlen frappiert einen 

 doch sehr. Das Schwirren des sibilator, das 

 von allen Seiten klingt, niuss dafür entschä- 

 digen. Von Grasmücken müssen schon mehr 

 Plattmönche eingetroffen sein (Sylvia atrica- 

 pilla) und auch das erste Müllerchen {S. cur- 

 ruca) klappert heute. Nachtigallen wie immer 

 in Masse, aber nur 1 Rotkehlchen. Die Amsel 

 ist häufig. Auch ein Misteldross.^lnest entdecke 

 ich 20 Schritt vom Weg am Berghang, recht 

 offen steht es 2'/^ ni hoch unmittelbar am 

 Stamm einer starken Eiche. Der Vogel trägt 

 noch die letzten Halme zu. Als er mich ent- 

 deckt, schnarrt er leise, ohne den Schnabel 

 zu öftnen und das Nestmaterial zu verlieren. 

 Sonst ist von dem Pärchen absolut nichts zu 

 hören. Sie verstehen ihre Anwesenheit so nahe 

 an Ort und Weg trefi'lich zu verheimlichen. 

 Der 24. war schön aber windig. Deshalb 

 wandern wir im windgeschützten Tal des 

 Moldavitzabaches hinauf bis zu dem wildro- 

 mantischen Wasserfall am Ende der Schlucht. 

 Zwei Schlangenadler kreisen und ein Mäuse- 

 bussard, 1 Sperber streicht vorbei und ein 



