185 



mederben hirtelen egy nagy bokrot meg- 

 kerülök egy szempillantásig közvetlenül előttem 

 ült a kis légykapó {Muscicapa parva) egy 

 pompás c?-je, mely azután í-vel kergetőzik. 

 Éppen egyikünk se volt lövésre készen, hogy 

 a ritka példányt elejthettük volna, azután 

 pedig az elsietett lövéssel elhibáztuk a rend- 

 kívül fürgén ugrándozó madárkát. Később 

 már nem láttuk többé, de azért úgy hiszem, 

 hogy ez a pár fészkelt a területen. Pintyfélét 

 itt a magaslatokon úgyszólván alig lehet hal- 

 lani, helyettük a sziklás, rettentő sűrűn benőtt 

 meredélyeken a köti sármányt [Emberiza eia) 

 találom. Ha az ember egyszer megtanulta, 

 hogy ez a királyka hangjára emlékeztető 

 „czi" ettől az elég nagy madártól ered, akkor 

 a finom, igen magas hangok iránt még érzé- 

 keny fülű ember gyakran hallhatja ezt a 

 hangot, de hogy a madarat minden tarkasága 

 mellett láthassa is, ahhoz többnyire kétségbe- 

 esett kapaszkodás és sok verejtékezés szük- 

 séges. A madár czippegetve gyakran egész 

 közelre bevár egy árokban, végre egy suha- 

 nással ismét elbújik valahol a sűrűben. Pom- 

 pásan ért a fel nem tüuéshez. Az estefelé és 

 még későbben is gyakran hallható éneke el- 

 rontott czitromsármány-énekre emlékeztet s a 

 bekezdése egyszer csalódásig hasonlított bizo- 

 nyos szénczinege-hivásokhoz. Az új Naumann- 

 ban található tárgyalások alapján szinte el se 

 lehet azt képzelni, hogyan él ez a madár- 

 faj itt. Spanyolországban pl. azt láttam, hogy 

 sokkal kevésbbé rejtett életet él. 



Hegyi billegetőkből itt több párra akadtunk, 

 melyek már etettek ; egy ö" csőrében, melyet 

 feláldoztunk, 13 rovart találtunk, túlnyomóan 

 valamilyen tiszavirág- fajtát. Hogyan tudja a 

 madár ezt a mennyiséget összeszedni, anélkül, 

 hogy közbe elveszítené a többit ? ! A kék- 

 czinege ebben a völgyben gyakoribb volt, a 

 szénczinege ritkább, barátczinegét csak egyet 

 láttunk. Az ökörszem feltűnően ritka (csak 

 egyet láttunk). A poszáták közül itt csak a 

 barátka énekel, a füzikék közül csak néhány 

 collyhita, a fülemile is már megritkul, de a 

 feketerigó még gyakori és főként itt van a 

 hazája a vízirigónak, melyből 3 — 4 darab is 

 látható. A sziklásfal egy repedéséből friss 

 moha kandikál ki, nyilvánvalóan épülőben a 

 fészek. Egy lelőtt ?-nek egész homloka csupasz 

 Aquila XX. 



grosser Buntspecht ruft. Als ich im Bachtal 

 plötzlich um ein grosses Gebüsch biege, sitzt 

 mir einen Augenblick lang ein prächtiges 'S 

 des Zwergfliegenschnäppers [Muscicapa parva) 

 vor der Nase und jagt sich dann mit seinem 

 ?■ Beide waren wir momentan nicht schuss- 

 fertig, um das seltene Belegstück zu erbeu- 

 ten, und dann ging der übereilte Schuss auf 

 das überaus behend umherschlüpfende Vöglein 

 vorbei. Später war das Pärchen nicht wieder 

 zu finden und doch glaube ich, dass es im 

 Revier brüten wird. Finkenvügel hört man 

 hier oben in den Bergen fast garnicht, dage- 

 gen lerne ich hier an den felsigen, mit Busch- 

 werk schauderhaft dicht bewachsenen Steil- 

 hängen die Zip]}- Ammer [Emheriza eia eia) 

 kennen. Hat man erst begriffen, dass das 

 goldhähnchenartige leise Zi diesem immerbin 

 starken Vogel zukommt, so hört ein feines, 

 für sehr hohe Töne noch empfängliches Ohr 

 den Ruf ziemlich oft, aber das Tier trotz 

 seiner Buntheit zu sehen, dazu gehört meist 

 eine verzweifelte Kletterei und viel Schweiss. 

 Der Vogel bleibt lockend oft sehr nahe vor 

 einem im Grase sitzen, endlich ein Husch 

 und er ist wieder irgendwo in dichter Deck- 

 ung. Kurz ein Muster von Unauffälligkeit. 

 Der abends und später oft gehörte Gesang 

 erinnert an einen schlechten Goldamnierge- 

 sang und einmal klang der Anfang täuschend 

 wie gewisse Kohlmeisenrufe. Nach den Dar- 

 stellungen im neuen Naumann kann man sich 

 kaum eine Vorstellung davon machen, wie 

 der Vogel hier lebt. In Spanien z. B. fand 

 ich ihm viel weniger heimlich. 



Gebirgsstelzen gab es hier mehrere Paare, 

 die schon fütterten, ein c?, das geopfert wurde, 

 hatte 13 Insekten, meist eine Art Eintags- 

 fliege, im Schnabel. Wie bringt es der Vogel 

 nur fertig, diese Menge zusammenbringen, 

 ohne immer eins oder das andere zu ver- 

 lieren V ! Blaumeisen waren in diesem Tale 

 häufiger, Kohlmeisen weniger und von Sumpf- 

 meisen wurde nur 1 Exemplar gesehen. Der 

 Zaunkönig ist merkwürdig selten (1 ges.). Von 

 Grasmücken singt hier hinten nur 1 Mönch, 

 von Laubsängern nur ein paar coUybita, auch 

 Nachtigallen sind hier nur mehr wenige, da- 

 gegen ist die Amsel noch häufig und vor 

 allem ist hier das Reich des'.Wasserschmät- 

 zers, von denen 3-4 Stück zu sehen siud. 

 In einem Riss einer Felswand, die den Wild- 



24 



