193 



magas fák árnyékábMii; a fiileniilék itt a leg- 

 gyakoriabbak, de azért még a hegységbe is 

 jócskán felmennek. 



A bokros és erdős hegyvidéken megfigyelt 

 fajok a következők : legalább 5 egerészölyv, 

 a mely faj itt gzinte állandóan fakóbarna- 

 színü. A Syringa-völgyben melyet egészen a 

 nyeregig követtünk, 2 — 3 parlagi sas keringett. 

 Az egyiket, mely a fák fölött igen alacsonyan 

 a völgybe ereszkedett, remekül látjuk: a világos 

 nyakszirtet, a még elmosódott válltbltokat 

 (fiatalabb példány volt), a nagyon sötét tol- 

 lazatút. Egy kába vág a buhura, melyet a 

 legmagasabb mindenen uralkodó sziklacsúcson 

 helyeztünk el. Kakukot legfeljebb kettőt hal- 

 lottunk s csak egy nagy fakopáncsot. A har- 

 kályok jelenleg igen csendesek. Egy dol- 

 mányos varjú feljött egészen idáig, szajkót 

 csak néhányat láttunk, sárgarigót csak egyet, 

 az erdei pinty se volt feltűnően gyakori, de 

 azért mindenütt volt belőle, czitromsármány 

 többször került szem elé, de kövi sármányt 

 idefent csak egy párt találtunk. A tetőn 

 majdnem teljesen elhalt óriási törzsekből álló 

 bükkállomány, egy holt erdő. Ebljen énekelt 

 egy erdei pipis s a léprigót is csak itt láttam. 

 Czinege itt is kevés volt: 1 barát-, és néhány 

 szén- és kékczinege. Ökörszemet is csak 

 egyszer hallottam énekelni. Németországban 

 mennyivel több volna hasonló helyeken ! A kis 

 poszátát néhány példányban szintén csak ide- 

 fent láttam, míg a barát kapuszátát többször 

 és mindenütt hallottam. A füzikék közül meg 

 éppen csak a collyhitát találtam itt. A fekete 

 rigó nem volt ritka, az énekesrigó sokkal 

 gyérebb, 5 tojásból álló fészekalját Lintia 

 találta meg I'/ü méter magas bükkös bokorban. 

 Egy vízirigó-pár abban a szurdokban fészkelt, 

 melyen át a patak vájja ujagának az utat a 

 Syringa-völgybe. Fent a gyönyöri szálerdőkben 

 a holt öv niögött egy kerti rozsdafarkú s 

 néhány vörösbegy énekelt. Mindent össze- 

 vetve ezeken a bérczeken sincs valami gazdag 

 madárélet, de az elővidéken már inkább. 



4-én jobbnak találtuk a diinamelléki elő- 



hegységeken való maradást. Ezek egyikén 



van egy szép erdei rét, a honnan 10 óra felé 



sok ragadozót láttunk keringeni : néhány 



Aquila XX. 



Gelände vorgetraut im Schatten hoher Bäume; 

 die Nachtigallen sind hier am häufigsten, 

 gehen aber auch ein gutes Stück die Berge 

 hinauf. 



In den Busch und Waldbergen beobachten 

 wir mindestens 5 Mäusebussarde, die hier 

 fast durchwegs sehr fahlbraun sind. Im Syrin- 

 gatal, das wir bis zum Kamm hinaufstiegen, 

 schweben 2 — 3 Kaiseradler. Einen, der sehr 

 niedrig über die Wipfel unter uns im Tal 

 hinabstreift, können wir herrlich betrachten: 

 den hellen Nacken, die noch undeutlichen 

 Schulterflecke (es war ein jüngeres Exemplar), 

 pas sehr dunkle Gefieder. Ein Baumfalk stösst 

 auf den Uhu, den wir auf der höchsten, alles 

 überblickenden Felsspitze aufgepflanzt hatten. 

 Kukuke hörten wir nur höchstens zwei, 

 von Spechten nur einen grossen Buntspecht. 

 Sie sind jetzt alle sehr schweigsam. Eine 

 Nebelkrähe kam bis ganz oben hinauf, Eichel- 

 häiier ein paar bemerkt, Pirol nur einen, der 

 Buchfink war nicht aufiallig häufig, aber 

 überall, den Goldammer sah man öfters, von 

 der Zipammer aber nur ein Pärchen hoch 

 oben. Dort oben steht ein fast ganz abge- 

 storbener Bestand mächtiger Buchen, ein toter 

 Wald. Darin sang ein Baumpieper, und die 

 Misteldrossel sah ich nur dort. Von Meisen 

 auch hier wenig: 1 Sumpf-, wenig Kohl- und 

 Blaumeisen. Zaunkönig auch nur einmal sin- 

 gen geliörr. Wieviel würde es in analogen 

 Gegenden in Deutschland geben! Die Dorn- 

 grasmücke sah ich in wenigen Stücken auch 

 hier zunächst nur oben, die Mönchsgrasmücke 

 war öfter überall zu hören Von Laubsängern 

 gabs hier gar nur den collyhita. Die Amsel 

 war nicht selten, die Singdrossel sehr viel 

 weniger zahlreich, von ihr fand Lintia ein 

 Nest mit 5 Eiern auf einem Buchenstrauch 

 IV2 ni hoch. Von Wassersch mätzern brütete 

 ein Paar in der Klamm, durch die sich der 

 Bach den Ausweg aus dem dahinter sich 

 weitenden Syringatal bahnt. Oben in den 

 prachtvollen Hochwäldern, hinter dem toten 

 Gürtel sang ein Gartenrotschwauz und ein- 

 zelne Rotkehlchen. Alles in allem sind auch 

 diese Waldberge nicht gerade vogelreich zu 

 nennen, wohl aber das Vorland. 



Am 4. zogen wir vor, auf den Vorbergen 

 an der Donau zu bleiben. Auf einem solchen 

 ist eine schöne Waldwiese, von der aus wir 

 gegen 10 Uhr eine Menge Raubvögel kreisen 



2h 



