197 



tekercs, mindenütt füsti és molnárfecskék, 

 most már sok tövisszúró-gébics à és néhány 9, 

 a Kazánszorosban és Dubovánál néhány kis 

 őrgébics, néhány dolmányos varjú és sárga- 

 rigó c?, nagyon szórványosan erdei pintyek, 

 csak egy zöldike Dubova faluban, néhány 

 tengelicz ; czitromsárniány nincs, helyette egyes 

 kövi sármányok. Az egyik útmenti fán egy 

 sármányféle ülve marad és majdnem tökéle- 

 tesen úgy énekel, mint a czitromsárniány, de 

 hiányzik a végszótag. Lintia, a ki véletlenül 

 megtekintette, hirtelenül, mintha őrület szállta 

 volna meg, lövésre készen tartott botpuskával 

 leugrik a kocsiról és visszarohan feléje. Most 

 már én is megnézem a messzelátóu keresztül: 

 teremtőm, egy sövénysdrmmiy {Emheriza cirlus 

 cirhis L.). Gyönyörűen elválik a fekete torok a 

 sárga nyakörvtől. Ekkor megszólal apuskaske- 

 zünkbe kerül ez a Magyarországra nézve nagy 

 ritkaság. Vendég volt-e, vagy itt fészkel-e? A 

 kocsisnak egy forintot ígérünk, ha még egy 

 ilyen madarat lát előttünk. Nem tart sokáig 

 s végsőig feszült fülünk és szemünk újból 

 felfedez egy cf-et, melyet nehézség nélkül 

 elejtünk. Nemsokára már messziről teljes 

 biztossággal felismerjük a gyorsabb ütemű, 

 a végén hangsúlytalan éneket s ilyniódon 

 legalább egy tuczatot találunk a Kozlátó' Du- 

 bova felé vezető úton. Az elejtett 4 c? heréi 

 lencsenagyságúak, az egyetlen 9-nek, mely 

 egyébként csak igen nehezen különböztet- 

 hető a czitromsármánytól, nagy kotlófoltja volt. 

 Kifogástalanul bebizonyult tehát, hogy itt egy 

 nem is oly kis fészektelepet találtunk ebből a 

 déli fajból, mely eddigelé csak a horvát 

 tengerpartról volt ismeretes. Már ez a felfe- 

 dezés egymagában is gazdagon megjutalmazta 

 a gyönyörű utat. Egyebekben még a követ- 

 kezőket figyeltük meg : barázdabillegetőket 

 gyakran, mezei pacsirtát, minthogy csak ritkán 

 volt számára megfelelő terület, csak egyszer, 

 néhány kékcziiiegét, karvalyposzátát csak 

 Kozlánál, azontúl majdnem csupa mezei 

 és néhány kis poszátát. Füzikék közül az 

 egész Kazánszorosban csak egy csilp-csalpot 

 találtunk, feketerigót is csak néhányat ész- 

 leltünk. Tiszoviczánál ismét nagy szenzáczió 

 akadt, melyre mintegy villanyütésre kiugrot- 

 tunk a kocsiból : az útról egy fekete- fehér 

 hant madár- féle repül fel, ugyanaz, a melyet 

 egy évvel ezelőtt tömegesen láttam és lőttem 

 Kisázsiában, a Saxicola hisjMnica xantJio- 



Kukuk, 1 Wendehals, überall Rauch- und 

 Mehlschvvalben, jetzt sehr viele Neuntöter d 

 und etliche ?, im Kasan und bei Dubova 

 etliche Schwarzstirnwürger, etliche Nebel - 

 krähen, paar Pirol c?, sehr einzelne Buch- 

 finken, Grünling nur einer im Ort Dubova, 

 etliche Stieglitze, keine Goldammern, statt 

 dessen einzelne Zipammern. Auf einem Strassen- 

 baum bleibt eine Ammer dreist sitzen und 

 singt fast genau wie eine Goldammer, aber 

 ohne Schlussilbe. Lintia, der sie zufällig an- 

 gesehen hat, springt plötzlich wie besessen 

 mit gezücktem Schiesstock vom Wagen und 

 rennt zu ihr zurück. Ich nehme sie nun 

 auch ins Glas : Himmel, eine Zaunammer 

 [Emherisa cirlus cirlus L.). Wundervoll hebt 

 sich die schwarze Kehle von dem gelben 

 Halsband ab. Da knallt es und wir haben 

 eine für Ungarn grosse Seltenheit in der 

 Hand. War das nun ein Irrgast oder sollte 

 er hier brüten ? Dem Kutscher wird ein Gul- 

 den versprochen, wenn er einen gleichen 

 Vogel vor uns entdeckt. Aber nicht langé, 

 und das nun aufs äusserste gespannte Auge 

 und Ohr haben wieder ein d entdeckt, das 

 uns mühelos zur Beute wird. Bald erkennen 

 wir mit voller Sicherheit die raschere Ton- 

 reihe ohne Schlusschlag von weitem und 

 entdecken so mindestens 1 Dutzend auf dem 

 ganzen Weg Kozla-Dubova. Die erlegten 4 <í 

 haben erbsengrosse Hoden, das einzige Weib- 

 chen das aufzutreiben war, das übrigens sehr 

 schwer vom Goldammer ? zu unterscheiden 

 ist, einen grossen Brutfleck. Es ist also ein- 

 wandfrei nachgewiesen, dass hier eine gar 

 nicht mal so kleine Brutkolonie dieser süd- 

 lichen, bisher nur vom kroatischen Litorale 

 bekannten Art entdeckt war. Diese Ent- 

 deckung allein hätte uns die schöne Fahrt 

 reichlich belohnt. Sonst kamen noch zur Be- 

 obachtung: Weisse Bachstelze sehr oft, die 

 Feldlerche gemäss des selten für sie passen- 

 den Geländes nur einmal, paar Blaumeisen, 

 Sperbergrasmücke nur bei Kozla, dann fast 

 nur Dorn- und einige Klappergrasmücken, 

 Von Laubsängern im ganzen Kasan nur einen 

 Zilp-Zalp, von Amseln paar bemerkt. Bei 

 Tissowitza gabs wieder eine grosse Sensa- 

 tion die uns wie elektrisiert aus dem Wagen 

 springen Hess : von der Strasse fliegt ein 

 schwarz-weisser Steinschmätzer auf, wie ich 

 sie in Massen vor einem Jahre in Kleinasien 



