208 



részben, íf;y pl- valamelyik forma, moiirljuk 

 flava flava keretén belül akadnak oly spontán 

 aberrácziók, a melyek ugyanazokat a fejlődési 

 vonalakat jelzik, a melyeket a többi alak 

 thunbergi, nielauogriseus, dombrowskii, beema, 

 cinereocapilla, taivanus, rayi, canipestris és a 

 tölibi már befutott s bizonyos fokig állandó 

 normává fejlesztett. Hiszen csak meg kell 

 nézni egy gyűjteményt 1 Ha az ember a sárga- 

 billegető sorozatokat tervszerűen átnézi és 

 kiválogatja a feltűnő példányokat, akkor a 

 változásokat mindig a fejtetőn, a szemöldök- 

 sávon és a toroknál találja, egyszóval éppen 

 azolcon a helyeken, a hol a formák jellegze- 

 tes jegyei kifejlődtek. 



Már most könnyű belátni, hogy idegenből 

 ideszakadt vendégek között különösen gyako- 

 riak a kevésbbé tipikus, tehát a nehezen meg- 

 határozható példányok. Mert természetes dolog, 

 hogy ezek főleg az elterjedési liatárokról szár- 

 mazó példányok. A földrajzilag elkülönült for- 

 mák részben úgy keletkezt>4í, hogy különböző 

 utakon naás és más téli szállásokat keresnek 

 fel, s hogy ilyen módon a földrajzihoz vala- 

 melyest hasonló izoláczió áll elő. A határ- 

 területeken azonban könnyű az átszármazás 

 innenrol is, túlról is, az ilyen szökevények 

 csatlakoznak azután a másik forma vonulói- 

 hoz, minek következtében egészen más, ide- 

 gen területekre tévednek. így van ez Euró- 

 pának minden keleti vendégével, mely India 

 vagy Kína helyett Európába téved ; ezek 

 valamilyen okból átmentek a vonulási hatá- 

 ron s azontúl a nyugat felé vonuló rokon- 

 fajokhoz csatlakoztak. A hclgolandi keleti 

 vendégekre vonatkozólag ez annyira tisztázott 

 dolog, hogy bővebb tárgyalása nem is szük- 

 séges. Természetesen ugyanígy áll a dolog 

 Délnyugat-Szibéria-Turkesztánnal egyészt és 

 Magyarországgal másrészt. 



999- et lehet tehát tenni egy ellen, hogy a 

 magyar „taivanus''ok nem igazi keletázsiai pél- 

 dányok, úgy hiszem, hogy erre senki se gondol 

 komolyan. Ezek vagy a flava campestrissel való 

 kereszteződések, vagy pedig — s ez legalább 

 az előfordulásoknak egy részére bizonyosan 

 talál — a flava flavának „taivanus" irányú 

 aberráczió. Teljesen helytelen azonban az 

 ilyen irányított aberrácziót a nagyon távol- 



sehen Rassen ermöf/lichten. Ein Teil dieser 

 Erscheinung fällt unter den bekannten Be- 

 griff Atavismus, aber nur ein Teil. So werden 

 wir innerhalb einer Form — flava flava meinet- 

 wegen — spontan Aberrationen finden, die 

 dieselben Entwicklungslinien andeuten, die 

 die anderen Formen: thunbergi, melanogriseus, 

 dombrowskii, beenia, cinereocapilla, taivanus, 

 rayi, campestris und wie sie alle heissen, 

 durchlaufen und zu einer konstanten Norm 

 stabilisiert haben. Man betrachte doch nur 

 mal eine Sammlung! Hat man planmässig die 

 Schafstelzeuschwärme durchgemustert und die 

 aufiallenden Stücke herausgeschossen, so wird 

 man die Variation immer am Oberkopf, Super- 

 ciliarstreifen und Kinn finden, kurz den Stellen, 

 wo sich eben die Formcharakteristika heraus- 

 gebildet haben. 



Und es ist nun leicht einzusehen, dass man 

 unter fremden Irrgästen gerade sehr oft wenig 

 typische Stücke, die schwer zu bestimmen 

 sind, findet. Denn es wird sich naiurgemäss 

 meist um Stücke der Verbreilungsgrenzen han- 

 dein. Die geographischen Formen enstanden 

 zum Teil dadurch, dass verschiedene Wander- 

 wege und Winterquartiere aufgesucht, dadurch 

 also eine Art geographische Isolierung erzielt 

 wurde. An den Grenzgebieten kommt aber 

 ein Herüber und Hinüber leicht vor und solche 

 Überläufer schliessen sich dann den Wander- 

 scharen der, anderen Form an und gelangen 

 so in ganz fremde Gebiete. So ist es mit 

 allen östlichen Gästen Europas, die statt nach 

 Indien und China nach Europa gelangen, 

 weil sie zufällig die Wanderscheide über- 

 querten und sich nun den westlich wandern- 

 den verwandten Scharen anschlössen. Bei 

 den Helgoländer östlichen Gästen liegt das 

 ja so klar auf der Hand, dass es weiterer 

 Ausführung wohl nicht bedarf. Und mit Süd- 

 westsibirien-Turkestan einerseits und Ungarn 

 andererseits ist es natürlich genau dasselbe. 



Wir können also 999 gegen 1 wetten, dass 

 die ungarischen „taivanus" keine echten Ost- 

 asiaten sind, was wohl auch niemand mehr 

 ernstlich glaubt. Entweder sind es Bastarde 

 mit flava campestris oder aber - und das 

 trifft wohl ndndestens für ein Teil der Vor- 

 kommnisse sicher zu — Aberrationen der 

 flava flava in der Richtung der „taivanus". 

 Solche gerichtete Aberrationen aber mit dem 

 Namen der „imitierten" sehr fern wohnenden, 



