209 



lakó tökéletesen kifejlődött „utánzott" formá- 

 nak a nevével ellátni, a hogyan azt Almábby 

 javasolja. Hová jutnánk evvel ! Van az ilyen 

 variácziók helyes megjelölésére — a mit Almássy 

 jogg:al igen szükségesnek és fontosnak tart, 

 sokkal johb módszerünk. Az a és b formák 

 között történt kereszteződések jele aX h; az 

 átmeneti formák jele abban az esetben, ha a 

 fejlődésre vonatkozólag csak annyit akarunk 

 jelezni, hogy szoros rokonság áll fenn a < — >- 6, 

 ha a kérdéses példány a-hoz közelebb van, 

 akkor a jel a^b, ha ò-hez van közelebb, 

 akkor a<C^b. Ha abban a meggyőződésben van 

 az ember, hogy a kérdéses alak se nem igazi 

 átmeneti, se nem kereszteződési, ha tehát nincs 

 szó közelebbi rokonságról, akkor a < — >-, ^, <^, 

 elé a „var." szótagot helyezzük, a minek 

 jelentése az, hogy (^) csak kicsit, (-< — >-) csak 

 félig, (<^) nagyon hasonlít az utána megne- 

 vezett alakhoz. A magyarországi ál-taivanu- 

 sokat tehát ezek szerint ragy mint Motacilla 

 flava flava (L.) < — >- flava campestris Pall, vagy 

 pedig mint M- flava flava (L.) var. < — >- tai- 

 vanus (SwiNH.) kell jelölni. Hogy tényleg 

 melyik az igazi, azt egyelőre természetesen 

 semmiképpen sem lehet eldönteni. Nagyon 

 fontos dolog volna, a két forma elterjedési 

 határán átmeneti vagy kereszteződési alakok 

 után kutatni, lehetőleg a fészek mellett lőtt 

 példányok ivadékát két éves korukig fel- 

 nevelni, általában Magyarországon a sárga- 

 billegetőkre jobban ügyelni. Megérdemlik ezt 

 az érdeklődést. Az itt tárgyalt példányok tanul- 

 mányozásához okvetlenül szükséges dr. Almássy 

 Gy. munkája: „Addenda zur Omis Ungarns 

 II. Über die Formen der Untergattung Budytes", 

 Ornith. Jahrbuch IX. évf. 1898, 3. füzet, p. 

 105—111. 



Az átmeneti alakok és kereszteződések meg- 

 jelölése régóta ismeretes, de sajnos, kevéssé 

 lett alkalmazva; az irányított aberrácziők meg- 

 jelölése ellenben uj módozat, a melyet ezennel 

 tárgyalás alá bocsátok. 



Calandrella brachydactyla brachydactyla 

 (Leisler). A fent adott részletes megfigyelések 

 alapján teljesen biztosra veszem, hogy Dél- 

 Magyarországon fészkel a rövidujjú pacsirta és 

 pedig valószínűleg a delibláti homoksivatagon 

 és annak függelékén az ómoldovai szigeten. Ma- 

 gyarországi előfordulásáról eddigelé csak két 

 eset ismeretes: Hausmann Ernő az első példányt 



Aquila XX. 



fest herausgebildeten „Muster''-Form zu be- 

 nennen, wofür VON AlmAssy propagiert, geht 

 auf keinen Fall an. Wo sollte man damit 

 hinkommen! Es gibt für die richtige Bezeich- 

 nung solcher Variationen, die v. Almássy mit 

 Recht für sehr erwünscht und nötig hält, 

 ein viel besseres Auskunftsmittel. Man bezeich- 

 net Bastarde der Formen a und b mit: aXò, 

 Übergangsexemplare, bei denen man über die 

 Entstehungsart nichts anderes aussagen will, 

 als dass enge, direkte Verwandtschaft besteht 

 mit a-i — »-6; steht das Stück a näher, so 

 a^b, steht es b näher, so a<^b. Ist man über- 

 zeugt, dass es sich weder um einen richtigen 

 Übergang zwischen zwei Formen, noch um 

 einen Bastard, also um keine engere Ver- 

 ■wandtschaft handelt, so schreibt man vor die 

 Zeichen < — >-, ^, <^ die Silbe „var." in der 

 Bedeutung: ist wenig (^), zur Hälfte {< — >-), 

 sehr (<^ ) ähnlich der nachgenannten Form. 

 Also wären unsere falschen taivanus Ungarns 

 aufzufassen entweder als Motacilla flava flava 

 (L.) ■< — >- flava campestris Pall. oder M. flava 

 flava (L.) var. -< — >■ taivanus (Swinh.). Welche 

 von beiden Möglichkeiten zutriift, lässt sicli 

 vorläufig auf keinen Fall entscheiden. Es wäre 

 sehr wichtig, an Grenzgebieten zweier Formen 

 speziell auf Bastard- und TJbergangspaare zu 

 fahnden, womöglich gar die Nachkommen- 

 schaft solcher am Nest geschossener Paare 

 bis zum 2. Jahre grosszuziehen, in Ungarn 

 überhaupt mehr auf die Schafstelzen zu achten. 

 Sie verdienen dieses Interesse. Zum Studium 

 dieser besprochenen Exemplare ist auf jeden 

 Fall notwendig die Lektüre von Dr. G. v. 

 Almássy Arbeit: „Addenda zur Ornis Ungarns. 

 II. Über die Formen der UntergattungBudytes". 

 Im Ornith. Jahrbuch. Jahrg. IX. 1898. Heft 3, 

 speziell p, 105 — 111. 



Die Bezeichnung der Übergänge und Ba- 

 starde ist übrigens altbekannt, leider wenig 

 verwendet, die der gerichteten Aberrationen 

 ist ein neuer Vorschlag, den ich hiermit zur 

 Diskussion stelle. 



Galandrella brachydactyla brachydactyla 

 (Leisler). Nach den oben detaillierten Be- 

 obachtungen erscheint es mir absolut sicher, 

 dass im südungarischen Binnenlande Kurz- 

 zehenlerchen brüten und zwar wahrscheinlich 

 in der Deliblát und in deren Dépendance, 

 der Omoldovaor Insel. Bisher kannte man 

 erst zwei Fälle ihres Vorkommens für ün- 



27 



