211 



gon mindenütt meglehetősen közönséges s főleg 

 lomberdőkben tartózkodik. Vonulása alkalmá- 

 val uagy számmal észlelhető". A mint láttuk, 

 ez egyáltalában nem talál a mi területünkre. 



Phylloscopus sibilatrix subsp. Kartert sze- 

 rint (V. d. p. F.) Szerbiában már a déli forma 

 erlangeri Hart, fordul elő. Miután nem hiszem, 

 hogy a Duna éles határt alkotna, azért meg 

 vizsgáltam 3 újnioldovai példányt a Duna 

 mellékéről avval az eredménnyel, hogy az ott 

 honos sisegő füzikét közbenső átmeneti alak- 

 nak, tehát sibilatrix sibilatrix (Bechst.) ^ erlan- 

 gen Hart, tartanám, vagyis az északi formához 

 még tán jobban hasonlít, mint a délihez. 



Phoenicurus phoenicurus phoenicurus (L.) 

 MadarAsz szerint Magyarországon mindenütt 

 közönséges, a mi erre a területre egyáltalá- 

 ban nem talál. 



Saxiola hispanica xantiiomelaena Hempr. & 

 Ehrbq. Madarász ezt a déli hantmadarat — 

 természetesen még abban a felfogásban, hogy 

 két fajjal, auritával és melanoleucával van 

 dolga, csak a horvát tengerpartról ismeri, a 

 minek zoogeographiai szempontból úgyszólván 

 semmi köze sincs Magyarországhoz. A tulaj- 

 donképpeni Magyarországon az első cT-et 1909 

 július elején Báziás mellett a Magyar Nem- 

 zeti.Múzeum praeperátora, Újhelyi József ejtette 

 el. Lintia barátom ugyanott július 11-én két 

 darabot talált s közülök egy vedlésben levő 

 c?-et el is ejtett (1. közleményét: „Adatok a 

 Saxicola stapazina és S. aurita Temm. előfordulá- 

 sáról Magyarországon", Aquila 1909, p. 29_', a 

 hol egyébként tévedésből azt is irja, hogy mind 

 a két fajt, tehát egy példány helyett kettőt, 

 Helgolandon is elejtettem). Ez tehát össze-vissza 

 3 drb volna, miután a két formát időközben 

 egy fajjá egyesitették. Már most fenti jelentésem 

 szerint ezekhez legalább még három előfor- 

 dulás járul, melyek mindegyike valószínűleg 

 fészkelésre vonatkozik, habár csak egy esetben 

 láttunk 9-t. Az esetek a következők : A Kazán- 

 szorosban a Széchenyi- úton, Tiszovicza mel- 

 lett május 7-én két c?, melyek mindegyike az 

 egyik tipust képviselte és május 8, 9-én 

 Dubovánál fönn a sziklán egy pár, melyek 

 közül a c? fehér, a Î feketetorkú volt. Lintia 

 azután május hónapban tovább kutatott a 

 Duna mentén és csakugyan szerencsével, mert 

 Koronini mellett 8 példányt talált (1 C-t lőtt) 

 s a régi lelőhelyen Báziástól Divicsig 3 — 4 

 pán fedezett föl s egy-egy c?-et és 9-t le is 



garn überall ziemlich häufig und überall in 

 Laubwäldern vorkommend, zur Zugzeit in 

 gros-^er Anzahl anzutreffen". Das stimmt für 

 unsere Gegend, wie wir sahen, absolut nicht. 



Pliijlloscopus sibilatrix subsp. Nach Hartert 

 (V. d. p. F.) soll in Serbien schon die süd- 

 liche Form erlangeri Hart, vorkommen. Da 

 ich nun nicht glaubte, dass eine scharfe 

 Scheidung an der Donaugrenze statthat, so 

 untersuchte ich 3 Stück von Ujmoldova an 

 der Donau mit dem Resultat, dass ich die 

 dort heimischen Schwirrlaubsänger als inter- 

 mediäre Übergangsform, also sibilatrix sibi- 

 latrix (Bechst.) ^ erlangeri Hart, auffassen 

 möchte, d. h. sie stehen der nördlichen Form 

 vielleicht noch etwas näher als der südlichen. 



Phoenicurus piiioenicuriis j^hoenicuriis (L.). 

 Nach Madarász überall in Ungarn gemein, 

 was für unser Gebiet absolut nicht zutriift. 



Saxicola hispanica xanthomelaena Hempr. 

 u. Ehrbg. Madarász kennt die südlichen Stein- 

 schmätzer — natürlich noch in der Ansicht, 

 es mit 2 Arten zu tun haben : aurita und 

 melanoleuca — erst vom kroatischen Lito- 

 rale, dass ja zoogeographisch fast nichts mit 

 Ungarn zu tun hat. Aus Ungarn selbst wurde 

 das erste Stück, ein cf, m. W. Anfang Juli 

 1909 neben der Station Báziás vom Präpa- 

 rator des Nationalmuseums Josef Ujheia'i er- 

 legt. Freund Lintia fand ebendort am 11. Juli 

 zwei Stück, wovon er ein mauserndes â erlegte 

 (s. seinen Bericht : „Daten über das Vorkom- 

 men von Saxicola stapazina und S. aurita 

 Temm. in Ungarn", in Aquila 1909, p. 292, 

 wo er mir übrigens irrtümlich die Erlegung 

 beider „Arten", also zweier Exemplare statt 

 eines auf Helgoland zuschreibt). Das wären 

 also drei Stück, da ja die beiden Formen zu 

 einer Art vereinigt sind. Nun kommen nach 

 obigen Berichten dazu mindestens drei Fälle, 

 wohl alles Brutpaare, obgleich nur in einem 

 Falle das ? beobachtet worden ist : im Kasan- 

 gebiet an der Széchenyi-Strasse bei ïissovitza 

 am 7. Mai zwei c? von beiderlei Typ und 

 am 8. und 9. oben auf dem Felsen bei Dubova 

 ein Pärchen, wobei das c? weiss und das 9 

 schwarzkehlig war. Lintia forschte dann im 

 Mai noch weiter oberhalb an der Donau nach 

 und hatte wirklich das Glück, bei Koronini 

 3 Exemplare (1 5 erlegt) und an der alten 

 Stelle, von Báziás nach Divics 3 — 4 Paare 

 zu entdecken und je 1 c? und 9 als Belege 



27" 



