215 



költött, már auyányi fiókákat kell találnom. 

 Az idő azonban sajnos már előrehaladott vol 

 ahhoz, hogy a vidéket közelebbről és alapo- 

 sabban átnézhessem ; a mennyire lehetett, 

 megtettem, de hát ez egy vadonban ueliéz 

 feladat s így nem is vezetett eredményre. 

 Holtfáradtan késő este értem haza, feladva a 

 reményt, hogy a bagoly költését ismételten 

 megállapíthassam. Apósom egyik vadőrének 

 — legkedvesebb kísérőmnek — lelkére kö- 

 töttem, hogy 3 — 4 hét múlva mindenáron 

 kerítse meg számomra az öreget. A vadőr 

 beváltotta szavát. Jun. 8-án megküldte nekem 

 apósom az óliajtva várt baglyot húsban. 

 A mikor május 23-án észrevettem, távcsővel 

 nézve nősténynek ismertem fel a baglyot és 

 véletlenül éppen a nőstényt kaptam kézhez. 



A madár már javában vedlett, petefészke 

 már visszafejlődött. Azt hiszem feltehető, hogy 

 újra egy itt költő párral volt dolgom. Aránylag 

 kis időközben — 10 év alatt — az uráli 

 bagoly költését már hatszor sikerült — többé 

 kevésbbé biztosan — megállapítanom. Meg 

 vagyok győződve arról, hogyha ebben az idő- 

 tájban több ornithologiai kirándulást tehetnék, 

 beljebb a hegyek között hasonlókat figyel- 

 hetnék meg. Sajnos azonban sem időm, sem 

 módom nincs rá. Az elejtett példány gyűjte- 

 ményemben van elhelyezve. Ennyit egyelőre 

 a három utólag megfigyelt fajról. 



Már Weigold barátom megemlítette röviden 

 dolgozatának az egyes ritkább fajokat tár- 

 gyaló részében, hogy több helyen sikerült 

 megfigyelnem és elejtenem a Saxicola hispa- 

 nicu xanthomelaena (ßüiiicola melanoIenuca)-t. 



Május 24-én délelőtt kocsin Koroninira 

 mentem, tulajdonképpen azért, hogy a sziklás 

 hegylánczbaii öreg hantmadarakat keressek. 

 Az idő napos és meglehetős meleg volt, a 

 mi nekem csak kedvezett, mert a madarak 



musste es aber — falls die Vögel hier ge- 

 brütet hatten — hier schon flügge Junge 

 geben. Leider war aber die Zeit schon zu 

 vorgeschritten, um die Gegend näher und 

 gründlich durchsuchen zu können; ich tat 

 es ja so weit als möglieh, doch ist dies in 

 einer Wildnis keine leichte Aufgabe, und so 

 hatte es denn auch leider keinen Erfolg. 

 Totmüde kam ich spät abends nach Hause, 

 ohne Hoffnung, das Brüten der Eule aber- 

 mals feststellen zn können. Dem einen Wald- 

 hüter meines Schwiegervaters — einem meiner 

 Lieblingsbegleiter — trug ich hoch und heilig 

 auf, wenn irgend möglich 3 bis 4 Wochen 

 später, auf alle Fälle mir den alteu Vogel zu 

 verschaffen. Und er hatte auch Wort gehal- 

 ten. Am 8. Juni sandte mir mein Schwieger- 

 vater die heiss ersehnte Eule im Fleische. 

 Ich hatte stark vermutet, so weit ich es mit 

 Hilfe meines Prismenglases sehen konnte, 

 es sei ein Weibchen, und der Zufall wollte 

 es, dass ich eben gerade das 2 erhielt. 



Der Vogel war schon stark in der Mauser 

 und der Eierstock schon rückgebildet. Ich 

 glaube annehmen zu dürfen, dass es sich 

 wieder um ein hier brütendes Paar handelt. 

 In dem verhälnismässig kurzen Zeiträume 

 von 10 Jahren habe ich die üraleule nun 

 schon zum 6. Male — mehr oder weniger 

 sicher — brütend festgestellt. Ich bin über- 

 zeugt, dass ich, wenn es mir möglich wäre, 

 um diesen Zeitpunkt mehr ornithologische 

 Streifzüge zu unternehmen, auch anderwärts 

 tiefer im Gebirge ähnliche Beobachtungen 

 machen könnte. Doch leider fehlt es mir 

 ebenso an Zeit, wie an den Mitteln dazu. 

 Natürlich befindet sich auch dieses Exemplar 

 nunmehr in meiner Uralenser Suite. 



So viel vorläufig über die nachträglich 

 beobachteten Arten. 



Wie Freund Weigold in seinen Bemerkun- 

 gen einzelner selteneren Arten schon kurz 

 erwähnte, gelang es mir die Saxicola Idspa- 

 nica xanthomelaena (Saxicola melauoleuca) 

 auf mehreren Stellen zu beobachten und auch 

 zu sammeln. 



Am 24. Mai fuhr ich Vormittags mittels 

 Wagens nach Korinini, um in den felsigen 

 Bergketten nach alten Steinschmätzern Um- 

 schau zu halten. Es war sonnig und ziemlich 

 heiss und das war für mich günstig, da die 

 Vögel ziemlich lebhaft waren aber nicht so 



