2-23 



is tudhatja meg azt, hogy honuan fuj tulaj- 

 duiiképpen a szél. Csakhogy az ábra bal szé 

 lére külön magyarázatot adtam. De hogy H. 

 megvigasztalódjék, tübbé magam se alkal- 

 maztam ezt a módszert és a tényleges gya- 

 korlatban (1. a in évi jelentést) a nyilak 

 helyett vonalakat használtam, melyek egyik 

 végére, a honnan a szél fujt, pontot tettem, 

 hogy lehetőleg hasonló viszonyokat teremtsek 

 mint amilyenek az időjárási térképeken vannak. 

 Ezeken a nyilnak nincsen hegye, hanem kis 

 zászlócska azon a végen, a honnan a szél 

 fuj; a szem automatikusan rátéved erre a 

 vastagabb végre és gondolatáthelyezés nélkül 

 azonnal felfogja az irányt, a mely betűvel 

 kifejezve ugyanazt mutatja, mint a zászlócska. 

 Ennek a jelnek erősen kicsinyített és egy- 

 szerűsített alakja szintén nyilat fog adni, 

 melynek hegye nincs, másik végén pedig 

 korong- vagy poutalakú zászlócska van ; sok 

 népnél ilyen alakja is van a nyílnak. A nyíl 

 tehát a széllel egy irányban repül és vasta- 

 gabb vége a néző agyában automatikusan 

 kiváltja a szélirány betűjelét. Ugyanerre a 

 hatásra törekedtem már a kifogásolt ábrán 

 is, de a dolog nem volt logikusan keresztül- 

 vive, a mit mások figyelmeztetése nélkül 

 magam is csakhamar felismertem és azután 

 ki is javítottam. 



H. ezekután felülvizsgálja az ábrámat a 

 II. évi jelentésemben közölt adatok alapján. 

 Roppantul meglepődtem s bizonyára más is 

 úgy lett volna evvel, ezen a bizalmatlansági 

 nyilatkozaton, a melyre H.-nak semmi oka se 

 volt. Talán mégis csak rám kell azt bizni, 

 hogy az anyagból azt adjam közre, a mit 

 jónak találok, úgy a részletekben mint álta- 

 lánosságban. De hát minderről itt egyálta- 

 lában szó se lehet. Az összesített vonulást 

 ábrázoló görbe magától értetődőleg arra 

 való, hogy oly viszonyokat és megfigyelése- 

 ket juttasson kifejezésre, a melyek az egyes 

 fajoknál adott, elvem szerint igen óvatos 

 tárgyalásban kellően meg nem nyilvánulhatnak, 

 így pl. lehetséges nagyon erős éjszakai vo- 

 nulás, de olyan, hogy lehetetlen felismerni a 

 fajokat és azok számarányát. Az ember láthat 

 vagy hallhat ezernyi ezer madarat, de csak 

 százakról mondhatja meg, hogy mely fajokhoz 

 tartoztak. Az egyes fajokra vonatkozó ada- 

 toknál az összeállilás csak százakat eredmé- 

 nyez, ellenben a uapló, a melynek alapján 



widerspricht. Aus der Zeichnung könne man 

 garnicht erfahren, wie denn nun eigentlich 

 der Wind wehe. Es steht aber extra eine Er- 

 klärung an der linken Kante dabei. Aber zu 

 H.'s Trost habe ich diese Art sowieso nicht 

 wieder angewandt, sondern in der wirklichen 

 Praxis (S. 3. Jahresbericht) benutzte ich statt 

 der Pfeile Striche mit einem Punkte an dem 

 Ende, woher der Wind kam, um nämlich 

 möglichst analoge Verhältnisse zu den Wetter- 

 karten zu geben. Auf diesen hat der Pfeil 

 keine Spitze, sondern nur eine Fahne an dem 

 Ende, woher der Wind weht ; das Auge wird 

 automatisch durch dieses dicke Ende angezo- 

 gen und erfasst ohne Umdenken sofort die 

 Himmelsrichtung, die in Buchstaben dasselbe 

 bedeutet wie das Zeichen. Das ganze Zeichen 

 in stark verkleinertem Masstabe und verein- 

 fachter Form, wird also ebenfalls einen spitzen- 

 losen Pfeil mit scheiben-alias punktförmiger 

 Fahne ergeben, wie ihn auch verschiedene 

 Völkerschaften benutzen. Der Pfeil fliegt also 

 mit dem Winde und das dicke Ernie erweckt 

 im Gehirn des Beschauers automatisch die 

 Buchstabenbenennung des Windes. Derselbe 

 Eflfekt war bei der monierten Figur auch schon 

 beabsichtigt, aber allerdings nicht logisch 

 durchgeführt, was ich sehr bald ohne Hin- 

 weis anderer erkannte und besserte. 



H. versucht nun, meine Zeichnung an der 

 Hand der von mir im 2. Jahresberichtes publi- 

 zierten Daten nachzuprüfen. Ich und wohl 

 jeder Andere war sehr erstaunt über dieses 

 Misstrauensvotum, zu dem H. keine Ursache 

 hat. Es muss doch wohl mir überlassen blei- 

 ben, von dem Material zu publizieren, soviel 

 ich für gut finde, also auch in Auswahl oder 

 Verallgemeinerung Doch das kommt ja hier 

 garnicht einmal in Frage. Ferner ist die Ge- 

 samtzugs kurve ausdrücklich und selbstver- 

 ständlich dazu da, Verhältnisse und Beobach- 

 tungen zum Ausdruck zu bringen, die in den 

 meinem Prinzip nach ausserordentlich vorsich- 

 tigen Angaben bei den einzelnen Arten nicht 

 deutlich werden können. Es kann z. B. sehr 

 starker nächtlicher Vogelzug sein, ohne dass 

 man im Stande ist, festzustellen, welche Arten 

 daran beteiligt sind und in welchem Verhält- 

 nis. Man kann Tausende von Vögeln sehen 

 oder hören, kann vielleicht aber nur von Hun- 

 derten aussagen, welcher Art sie angehören. 

 Aus den Angaben bei den Einzelarten wird 



