227 



hatom. Tratz egészen függetlenül, vagyis a 

 munkára való biztatástól eltekintve, tőlem 

 egyáltalában nem befolyásoltatva feldolgozta 

 ugyanazt az anyagot és ugyanarra az ered- 

 ményre jutott (a munka nemsokára meg- 

 jelenik). Úgy látszik, tehát mégse igaz egészen 

 mintha minden alapot nélkülözne az az állitási 

 liogy a vonulási utat szinte közvetlenül ki 

 li'liet olvasni az időjárási térképekből." 



H.-nak következő „bizonyítása" : miután a 

 többé- kevésbbé hátulról fúvó szelek a vonu- 

 \à^ì időszak alatt nem voltak túlnyomó szám- 

 ban, tehát a madarak nem is vonulhattak 

 azokkal, oly zseniális és találó, hogy teljesen 

 fíilösleges csak egy szót is rávesztegetni. 

 Persze, hogyha H. tényleg megfigyelte volna 

 a madárvonulást, akkor ludta volna, hogy 

 ennek az időjárási szabálynak az érvényénél 

 fogva gyakran igen sokáig kell várakozni, a 

 mig egyszerre csak megjön a nem túlnyomóan 

 fúvó kedvező szél és vele a madárvilág is. 



A 41. lapon azt mondja H. „itt is hézag- 

 mentes megfigyelési anyagot kell követelnünk", 

 abban a a hiszemben, hogy ennek hiányával 

 vádolhat engem. Kár az érvért, mert ha H. 

 hozzám és nem a berlini meteorológiai inté- 

 zethez fordult volna, úgy csodálkozására meg- 

 tudta volna, hogy éppen 1910-ben nemcsak 

 hézagmentes, hanem óráról órára szóló (éjjel 

 és nappal) meteorológiai anyaggal rendelkeztem 

 a szélre, a szél erejére, borulatra, levegő- 

 állapotra, látási távolságra, csapadékra stb. 

 vonatkozólag, a mit azonban sajnálatomra idő 

 hiánya miatt eddig nem használhattam ki 

 teljesen, a mint azt már több ízben is hang- 

 súlyoztam. Kivonataim, valamint a meteoro- 

 lógiai állomás hézagmentes megfigyelési soro- 

 zatai még most is megvannak későbbi munká- 

 latok számára. Hogy az évi jelentést úgy 

 adjam közre, a hogyan azt H. kívánja és a 

 hogyan azt magam is szeretném, akkor úgy 

 magamat, mint a nyomtatási költségeket is 

 meg kellene sokszorosítanom. A mint már 

 említettem, H. közvetlenül én nálam sokkal 

 jobban elégíthette volna ki „az 1910. év^ 

 szélviszonyokra vonatkozó kiváncsiságát" mint 

 a berlini meteorogiai intézetnél, minthogy az 

 csak a konzervátorunk naponként háromszor 

 tett észleleteit kapja. 



H. ezután azt mondja: „Teljesen elhibázott 

 dolog volna az 1910. évből a jövőre nézve 

 liasonló esetekre következtetni. Ez egészen 



zuges 1909 und 1910 kann ich nicht ein- 

 gehen. Teatz hat unabhängig, d. h. abgesehen 

 von der Anregung zur Aufnahme der Arbeit, 

 von mir absolut unbeeinflusst, diese Materie 

 durchgearbeitet, kommt aber zu demselben 

 Schluss. (Die Arbeit soll bald erscheinen.) 

 Dass also „die Behauptung, dass man diese 

 Reise aus den Wetterkarten fast direkt ab- 

 lesen kann, jeder Stütze entbehre", scheint 

 demnach doch nicht ganz zuzutreffen. 



Die bei H. folgende „Beweisführung" : 

 weil die mehr oder weniger von rückwärts 

 wehenden Winde in der Zugszeit nicht vor- 

 herrschten, könnten die Vögel nicht damit 

 ziehen, ist so genial und schlagend, dass es 

 wirklich unnötig ist, auch nur ein Wort da- 

 rüber zu verlieren. Freilich, hätte H. jemals 

 praktisch Vogelzug beobachtet, so würde er 

 wissen, dass man eben infolge dieser Wit- 

 terungsregel leider oft sehr lange warten 

 muss, bis endlich mal der nicht vorherrschende 

 günstige Wind und damit die Vögel kommen. 



Auf Seite 41 sagt H. : „Auch hier müssen 

 wir lückenloses Beobachtungsmaterial fordern" 

 in der Meinung, mir dessen Fehlen vorwerfen 

 zu können. Schade um das Argument, denn 

 hätte H. mich statt des Meteorolog. Instituts 

 in Berlin befragt, so hätte er zu seinem 

 Erstaunen erfahren, dass ich gerade von 1910 

 nicht nur lückenloses, sondern sogar stünd- 

 liches (Tag und Nacht) meteorologisches 

 Beobaehtiingsmaterial über Wind, Windstärke, 

 Bewölkung, Luftzustand, Sichtweite, Nieder- 

 schläge etc. hatte, dass ich, wie schon oft 

 gesagt, infolge Zeitmangel leiilcr nicht völlig 

 verwerten konnte. Auszüge davon, sowie die 

 lückenlosen Serien der meteorologischen Sta- 

 tion habe ich noch jetzt für spätere Arbeiten. 

 Um aber den Jahresbericht so abzufassen, 

 wie es H. verlangt, und ich selbst gern 

 möchte, niüsste ich mich und auch die Gelder 

 zum Drucken vervielfältigen können. Wie ge- 

 sagt, hätte H. von mir direkt viel mehr 

 Befriedigung seiner „Neugierde über die 

 Windverhältnisse im Jahre 1910" bekommen 

 können, als vom Meteorolog. Institut in Berlin, 

 das ja doch nur dieselben dreimaligen Be- 

 obachtungen unseres Konservators bekommt. 



H. sagt dann : „Einen Schluss aus 1910 

 auf analoge Vorgänge für die Zukunft zu 

 ziehen, wäre ganz verfehlt." Das wäre richtig, 

 wenn ich mich mit einer Prüfung der 1910-er 



29* 



